Příspěvky ku geologii českého diluvia. 9 



nebo do bělá vypálené kosti diluvialních ssavcíi, řezané parohy i kosti, 

 zpracovanou slonovinu, vypálené oblásky a jiné kameny, na nichž 

 diluvialní člověk (jenž jest dřívějším nálezcem ohně než řecký Pro- 

 métheus) ulovenou zvěř si pekl a pak primitivní nástroje, nejvíc 

 z cizího pazourku zhotovené, mimo to někdy i zašpičatěné střípky 

 z okolního kamene. 



Jakkoliv jsou vzácné tyto stanice diluvialní ho člověka v lossu, 

 mnohem vzácnější než v jeskyních, přece, jak se ukazuje, bude jich, 

 byť i pomalu, přibývati v Cechách i na Moravě a jinde. 



Zprávu o lubenské lóssové stanici podal jsem již dříve.^^) Budiž 

 tu uveden též z krajiny rakovnické a to z nového nalemště u Sanova, 

 as hodinu od Lubné vzdáleného pěkný exemplár pazourkového ná- 

 stroje, jenž se nalezl v půdě chmelnice. Jest to škrabadlo 8 cm, pů- 

 vodně as 10 cm dlouhé a 4 cm široké, po kraji otloukané a bílou 

 patinou pokryté, jakých jsem mimo jiné věci již dříve v Lubné v hoj- 

 nosti nalezl a které souhlasí s artefakty „doby mamutí". (Uložen 

 jest jako celá sbírka lubenská v českém museu.) 



Dále jsem nalezl v poslední době v „Huřvinách''^ as půl hodiny 

 od Lubné vzdálených, kousky dřevěného uhlí v žlutém lossu. 



Domnívám se též, že i většina kostí větších ssavců, které 

 i kromě těch několika stanic diluvialních v lossu dosti hojně jsou 

 roztroušeny, jsou jenom zbytky hostin potulujícího se tehdejšího člo- 

 věka, zvláště když kosti morkové jsou tu aspoň přeráženy. 



Mnohé kosti roztahali ovšem i dravci. 



Rovněž i ty oblásky v jemném lossu sporadicky se vyskytující 

 (cihelna p. Plavého za Košíři) neroznesla ani voda ani vítr, nýbrž asi 

 člověk sám, 



Málo kdy v lossu vyskytne se celá kostra většího ssavce po- 

 hromadě; pouze kostry hlodavců, kteří ukryli se v děrách, zachovaly 

 se celé. Ssavci větší, kteří nepodlehli síle člověka, když cítili konec 

 života, uchýlili se asi nejvíc do huštin hornatin lesních, kde jejich 

 mrtvoly nepřikryla a zbytky jejich budoucím věkům neuchránila vrstva 

 prachu. 



Tane nám tu na mysli lubenské tábořiště diluvialního člověka, 

 položené na rozhraní mezi mírné zvlněnou pahorkatinou, jež z Ra- 

 kovnicka do Zatecka atd. přechází a mezi lesnatou hornatinou křivo- 

 klátskou. 



Zajisté že Cechy měly v době diluvialní asi vedle stepí též 

 souvislé komplexy hornaté a lesnaté, kde neusadil se ani loss ani ne- 



^^) Pazourkové nástroje nalezl jsem tu i ve starých vypálených cihlách. 



