Sezení třídy pro filosofii, dějepis a filologii dne 12. ledna 1874. 



Předseda: Tomek. 



Prof. Tieftrunk vyložil poměr spisův Štítného tiskem vy- 

 daných ke všem traktátům jeho potud nalezeným, načež srovnával 

 dva obsahem podobné spisy Štítného „Knížky šestery o obecných 

 věcech křesťanských 11 a Knihy naučení křesťanského" mezi sebou. 



Erben vypočítal v úvodu k spisu „Knížky šestery o obecných 

 věcech křesťanských" (r. 1852) 26 knížek čili traktátův, původních 

 i překladův, které až do r. 1852 jakožto práce Tomáše ze Štítného 

 známy byly; dosud pak žádný nový spis nalezen nebyl. Obsahují 

 tedy dotčené traktáty všecku posud známou literární pozůstalost 

 Štítného. A díla tištěná, jež se na ně vztahují, jsou tato tři: 



1. „Rozbor filosofie Štítného", jejž sepsal Ign. J. Hanuš (1852); 



2. „Knížky o obecných věcech křesťanských", Erbenem vydané; 



3. „Knihy naučení křesťanského", jež Vrťátko k tisku připravil. 



Mezi traktáty v seznamu Erbenově pod č. 10. položeny jsou 

 „Ěeči besední". Jest to nejdůležitější spekulativní spis Štít- 

 ného, v němž se snažil pravdy křesťanstvím dané proměniti v jistotu 

 vědeckou. Pro důležitost tohoto spisu založil nebožtík Hanuš na něm 

 dílo své „Rozbor filosofie Štítného". I bylo za to míti, že tím spů- 

 sobem větší část textu Řečí besedních u veřejnost se dostala; ale 

 pohříchu není tomu tak. Nemělť Hanuš, skládaje práci svou, ani 

 originálu ani diplomaticky správného přepisu Besedních řečí po ruce ; 

 neboť originál spisu samého nalézá se v Gersdorfské bibliotéce v Bu- 

 dišíně a přepis musejní, jehož Hanuš užil, nedostatečuý jest. Spi- 

 sovatel sám touží toho v Rozboru svém takto : „Vlastnost tohoto pře- 

 pisu (musejního) nehodí se, aby dle něho bylo spořádáno správné a 

 úplné vydání tiskem. Poklesky v přepisu jsou tak hojné, že nad 

 mnohou stránkou rozšířily zatmělosti takořka keltické." (Předmluva 

 str. XV.). I vděčně dokládá Hanuš, že jen filologické zkušenosti a 

 důvtipnosti Čelakovského a Erbena se podařilo, aspoň některé za- 

 tmělosti povysvětliti, ješto prý mu okolnosti nedovolily, aby byl přepis 

 s originálem srovnal. 



Nechceme tu rozhodovati, pokud slušelo na základě tak chybného 

 textu rozebírati filosofii Štítného ; ale to jisté jest, že spis Hanušův 

 nové vydání Řečí besedních zbytečným neučinil. Ano potřeba toho 

 nyní tím větší jest, kdež druhý směr literární činnosti Štítného, totiž 

 mravoučný, lze nám tak jasně poznati z dvou ostatních děl tiskem 



1* 



