249 



Ještě nápadnější je píseň o bulharských bojích s Moravany a 

 s Čechy. Zde Bojan mluví k matce své : 



„Gore v Moravija da idim, 

 Morava da si privzLinnim, 

 momci Moravci da potrošim, 

 momi Moravčjanki da robini. 

 Mlogo sa, mamo, chubavi, 

 chubavi, ještě gizdavi! 

 Sta ida, mamo, šta ida, 

 a pak šta se zavrna, 

 moma MorBvčjanka da z'Bmna 

 i tuka da ja doveda: 

 tebe, mamo, mlada robinja 

 a méně mlada sluginja."*) 

 Po tom, přistoupiv Bojan k provedení svého úmyslu, vtrhne 

 v pole, a 



Moravija. si privzěcha, 

 Moravija ještě Bojemija atd. 



Již sám název „Moravija" v písni pravé nehrubě je možný, 

 natož věř tomu kdo chceš, aby zpěvci bulharští zpívali o „Bojemiji". 

 Rakovský tvrdí, že písně ty mu sděleny v Odesse, a věru tam nej- 

 spíše povstati mohly verše s názvy ruskými: Moravija, Bojemija! 



Rakovský podává ještě třetí píseň „národní" na str. 68., kterou 

 prý slyšel od jakéhos bulharského kněze z okolí bdynského čili vidin- 

 ského. Ta ještě nemotorněji utvořena, očitě prozrazujíc ráz novo- 

 světský obsahem i formou. Na ukázku položíme jen poslední sloku: 

 Tjažko imanje dignachmi i pésen péjachmi: 

 „Vraštajte sja, junaci Bi>lgari, v Btlgarija, 

 Grci uplašichmi, imot im zéchmi! 

 Sréštajte ny dévici! Semu věnec upletete, 

 pitišta postelete a s pésenj vénec podajte! 

 Jej Semo! Semo! bilgarski carju!"**) 



*) Vzhůru na Moravu půjdu, abych Moravu sobě připojil, mládce Moravce bych 

 prodal, dívky Moravky bych porobil. Velmi jsou, matko, milostný, milostný 

 věru a švárný. Půjdu, matko, půjdu a pak se vrátím, dívku Moravku zajmu 

 a sem ji přivedu; tobě, matko, bude otrokyní a mně mladou sluhyní. 

 **) Těžké zboží sebrali sme a písně zpívali sme : „Vraťte se, junáci, Bulhaři 

 v Bulharsko, Řeky sme zahnali, jmění jim pobrali. Vítejte nás dívky ! Sime- 

 onovi věnce pleťte, cesty posýpejte, s písní věnec podejte : Aj Simeono, 

 í^imeone. bulharský caři !" 



