250 



Příklad Rakovského našel následovníka v Srbovi, Miloši Milo- 

 jeviči. Milojevič vzdělání svého nabyl v Ruších i seznámil se jmeno- 

 vitě s mythologií slovanskou z nějaké ruské příruční knihy. Tot mu 

 bylo pobudkou, aby pátral i v Srbsku po zbytcích bájí, o kterých se 

 byl dočetl. Věda, že knížectví srbské je k takovým objevům území 

 nepříhodné, jelikož tamní podání národní příliš dobře známo, přeložil 

 skoumání své do „Staré Srbije", totiž do krajiny na vrchovišti 

 Vardaru a Moravy. Tam nikdo před ním nesbíral a těžko kdo se 

 odhodlá, aby pravost objevův jeho na místě samém chtěl kontrolovati. 



Několikaletým sbíráním dosáhl značné zručnosti u vybírání toho, 

 co novo, copřekvapno! L. 1869 začal vydávati „Pesme i običaje" 

 i zdolal jich uveřejniti značné dva svazky v Bělehradě (1869 — 1870) 

 Nemůže býti úmysl náš, abychom do podrobná sledovali obsah sbírek 

 těchto: stačí podati některé ukázky z I. svazku. Tu mezi písněmi 

 na Ivan-dan zpívanými hned na str. 3. nalézáme jednu, slyšenou prý 

 v prizrenské nabiji 1867, která nám podává celý katalog bohů slo- 

 vanských. Uvozujíť se tu zejména: Starý Svaroh, májka Svaroha, 

 strýc Radhost, bratr Petr, strýně Prprše, bratr Koled a Kupal, ujec 

 Perun, tělnatý Veleš, silný Davor, veliký Jařilo, Porevit, světlý Svevid 

 (Vševid), silný Triglav, Lei a Polel, Živa, Lada, Božič Svarožič. 



Na str. 225. čte se zaklínači píseň při vití věnců: 



Dom mu zatři Prpťruša, sej a (sestra) Davora, 



obilje mu nedodao bogat Kupalo, 



mljivenje (mletí) mu nedodao strašan Koledo, 



ne imao ni čestnice (koláč) na tog Božiča, 



na Božióa tog mladiča starog Svaroga, 



ni pogače bijelice (bílé dolky), ljeba kravaja (chleb, koláč), 



a na belu lepu Ljelju Ljelju Poljelju. 



Ni na Ljelju ni Poljelju štjeri (dceru) Ladinoj 



toj Ladinoj i Ljeljovoj štjeri Poljelji, 



ni somuna (bílý chleb) na Radgosta krasne preslave. 



Ale nepřestal Milojevič na mythických bytostech ; nad to utvořil 

 písně, ve kterých se ozývají zpoinínky na pradávné bytování Slovanův 

 v Asii, zpoinínky tak vydatné, žeby nahraditi mohly nějakou země- 

 pisnou rukověť. Tak na str. 71. odpovídá „Sivá Živa, sivá silná 

 golubica", na otázku kudy putovala: 



„Ja sam tamo putovala 

 u Indjiju našu zemlju. 



