283 
Form, Snudens Bygning, Mundens Retning, de parrede Finners 
relative Længde, og Gattets Beliggenhed, hvorpaa den nævnte For- 
fatter, uagtet han i Begyndelsen var tilbåielig til at ansee den for et 
ungt Individ af A. decagonus — fornemmelig troede al kunne beraabe 
sig for at vise dens Artsforskjellighed fra de hidtil bekjendte 
AspidophoriY, kun antyde en Forskjel i Alder og Udvikling, ikke 
en Artsforskjel. A. spinosissimus maa derfor udgaae af Systemet 
og af den grånlandske Fauna, og den almindelige Regel, som 
fremgaaer af disse lagttagelser, vil vel være den, at de nordi- 
skePantserulke, som ganske unge, een til to Tommer lange, ere 
noget mindre langstrakte, frembyde en stærk Udvikling af Skjællenes 
Kjål i Form af Torne, en mere opadbåiet Mund, en svagere Ud- 
vikling af Snudetornene og længere Bryst- og Bugfinner end de 
Voxne, samt at Gattet hos dem ligger længere tilbage og under 
Væxten flyttes noget fortil. Disse Forandringer ere maaskee meest 
8jennemgribende hos 4. decagonus, hvis yngste hidtil kjendte 
Stadium er bleven opstillet som en egen Art (4. spinosissimus Kr,); 
det muligen tilsvarende meget unge Stadium kjendes idvrigt ikke 
endnu hos den europæiske Art. 
