32 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I 88 2. 



Den nu föreliggande är något mindre och mera enfärgadt 

 rödbrun, samt har svagare månfläck på bakvingarne, än hvad 

 som synes vara fallet hos tyska exemplar. Kroppen är af samma 

 färg som framvingarne, men halskragen mera gulbrun och med en 

 svart tvärlinie; bakkroppen är gråbrun och ljusare vid basen; 

 tofsarne på rygg och bakkropp desamma som hos andra Hadena- 

 arter. De båda tvärstrecken på framvingarne äro dubbla, täm- 

 ligen otydliga och böja sig mot hvarandra i cellen i b; den del af 

 vingytan, som ligger mellan de föga ljusare ring- och. njurßäc- 

 karne, är genom inblandning af mörkbrunt, något mörkare än den 

 öfriga delen af vingarne ; kägelformiga fläcken är något mörkare och 

 omgifven af svarta linier; våglinien är något ljusare än grundfär- 

 gen och bildar en större, i midten urnupen båge i cellerna 2 — 4, 

 samt en mindre i cellerna 5 — 6 ; innanför henne stå otydliga 

 pilfläckar i cellerna 3 — 4. Bakvingarne äro grågula, vid utkan- 

 ten bredt gråaktigt svartbruna; på undersidan äro båda vingarne 

 gulgrå, ljusare i utkanterna och hafva tvenne mörkare, framåt 

 bredare tvärband och mörka diskfläckar. 



Larven skall vara brunaktigt gul, med hufvudet och tre rygg- 

 linier ljusare och lefva på gräsarter, förnämligast Poa aquatica 

 och Phragmites communis i Juni och på hösten, samt öfver- 

 vintrar. 



Fjärilen hör till de sällsyntare och förekommer i Baden, 

 Hannover, Braunschweig och vid Wien (Heinemann), samt på 

 Uralbergen (Staudinger). 



Sven Lampa. 



