SCHÖYEN: LYC.ÏNA ARGUS-^GON- GRUPPEN. 35 



staaende Former, som der her er Tale om. De övrige ere af 

 endnu mindre Betydning end de ovenfor nasvnte. 



Hvad dernaest angaar Linné's egne Beskrivelser dSargiis & 

 idas, da har som bekjendt Wallengren ^ allerede i 1855 under- 

 kastet disse en kritisk Granskning, hvortil jeg her skal indskraenke 

 mig til at henvise og som jeg i et og alt maa erklaere mig enig 

 i, undtagen forsaavidt Tydningen af Zétterstedt's Argus idas 

 angaar, hvorom senere, Jeg skal i denne Förbindelse gjöre op- 

 maerksom paa, at den af Wallengren paapegede Skriv- eller 

 Trykfeil i Fauna Suecica (1761) under argus: »alis caudatis» 

 er i Syst. Naturae XII (1767) ganske rigtig rettet til: »alis ecau- 

 datis»; Feilen under idas: salis ecaudatis coeruleis» gaar ogsaa 

 igjen i sidstnsevnte Vaerk, medens det derimod i förste Udgave 

 af Fauna Suecica (1746) under n:o 804 rigtigt heder: »nigro 

 fuscis». 



Til de af Wallengren i hans her naevnte Af handling frem- 

 förte Argumenter for sin Opfatning af Linné's argus bemaerker 

 Zeller, ^ at han ikke kan finde dem overbevisende og tilföier : 

 »Linné's Beschreibungen sind viel zu oberflächlich, als dass die 

 einzelnen Worte haarscharf aufgefasst werden könnten; die An- 

 gaben passen daher mit ihren Ungenauigkeiten und Auslassungen 

 auch auf Lyc. Argus O.» Det er en Selvfölge, at hvor Talen 

 er om to saa saerdeles lige udseende Arter som de her omhand- 

 lede, vil en saa overfladisk Beskrivelse som Linné's kimne passe 

 paa begge, men det vil dog vel neppe falde Nogen ind at paastaa, 

 at Beskrivelsen i dette Tilfaelde skulde passe bedre paa argus auct. 

 end paa œgon; tvertimod maa det vissehg indrömmes, at det snarere 

 forholder sig omvendt. Hvad har saa störst Rimelighed for sig 

 enten at antage, at Linné har beskrevet den överalt i det syd- 

 lige og mellemste Sverige uden Sammenligning hyppigste Art, 

 œgon, der baade ved sin stadige Förekomst paa Lyngfelterne 

 (»Habitat in ericetis» : Fn. Suec.) og ved sit hele Udseende i 

 alle Dele bedst passer till Linné's Udtryk, eller at forudsastte, at 

 Linné ikke skulde have paatruffet denne, men derimod den langt 

 mindre hyppigt forekommende argus auct., der baade passer 

 mindre godt til Beskrivelsen og desuden ialfald ikke i Lavlands- 



* Öfvers. af Kgl. Vet. Akad. Förhandl. 1855, p. 205 — 210. 

 ^ Stett. Entom. Zeit. 1869, p. 380—381. 



