40 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 882. 



I sin interessante Afhandling: »Ueber sekundäre Geschlechts- 

 charaktere nordischer Tagfalter» * har min Ven Dr. Aurivillius 

 paapeget endnu en mikroskopisk Forskjel mellem disse to For- 

 mer, der, omendskjönt den kun finder Anvendelse paa Hannerne, 

 dog fortjener at tillcegges den störste Betydning. Han har nem- 

 1ig fundet, at der er karakteristiske Forskjelligheder ved Skjael- 

 bedaekningen paa Oversiden af Forvingerne hos Hannerne af 

 begge. Betragter man nemlig under maadelig Forstörrelse For- 

 vingen af argyrognomo7t ef (argus auct.), vil man finde den i 

 en betydelig Udstraekning besat med en Maengde smaa hvide 

 Haar, »Haarskjael» (se fig. 2), hvilke derimod mangle hos œg07i 

 cf, hvor Vingen viser sig glat. Löser man endvidere endel af 

 Stövet fra Vingefladen og betragter det under Mikroskopet ved 

 staerkere Forstörrelse, vil man finde hos begge Arter endel eien- 

 dommeligt formede Skjael, saakaldte »Blaereskjael», der vise et 

 forskjelligt Udseende hos hver isaer af dem, idet de nemlig hos 

 cegon ere mere aflange eller elHptiske og forsynede med 8 — 9 

 Rader af smaa runde Blaerer (se fig. 4) hos argyrognomon der- 

 imod bredere, mere rundagtige og med 10 — 12 Rader Blaerer 

 (fig. 5). Se dette er jo en saerdeles interessant Nyhed, og Op- 

 dagelsen heraf vil visselig hilses med Glaede af enhver videnska- 

 belig Lepidopterolog, omendskjönt man jo vistnok heller ikke 

 kan nyde den med »blötte Öine». 



Desvaerre ser jeg mig imidlertid nödt til at gjöre opmaerk- 

 som paa, at disse Forholde ikke ere saa konstante som af Auri- 

 villius antaget. For det förste er Mangelen af de omtalte Haar- 

 skjael hos œgon ef ikke gjennemgaaende. Undertiden optraede 

 nemlig saadanne ogsaa hos denne, dels i et Faatal naer Basis af 

 Vingen, dels ogsaa fremover Vingen (hovedsagelig i Celle i b) 

 enten sparsomt eller endog i ikke saa ubetydelig Maengde (se 

 fig. 3). Aldrig har jeg dog hos noget Exemplar af denne Art 

 fundet dem forhaanden i den Maengde og Udstraekning som hos 

 argyrognomon, hvor de brede sig ud over en langt större Flade 

 af Vingen og tillige sidde taettere, ja ikke saa sjelden endog op- 

 traede paa Bagvingerne i Cellerne 3 — 6 (se fig. 2). Hos sidst- 

 naevnte Art mangle de aldrig nogensinde, og man kan saaledes 



* Bihang till K. Svenska Vet. Ak. Handl. B. 5. (1880) n:o 25, p. 

 25 — 26. 



