SCHÖYEN: LYC/ENA argus-.egon-gruppen. 



43 



lettest kan holde dem ud fra hinanden, og dels til den til Slut- 

 ning leverede Synonymi, indeholdende endel af de vigtigste Be- 

 skrivelser og Afbildninger af dem, hvormed jeg har haft Anled- 

 ning til at gjöre mig bekjendt. Saerskilt maa henvises til Wal- 

 lengren's og Spangberg's Arbeider saasom omhandlende skan- 

 dinaviske Exemplarer. 



Argus L. (aegon auct.) 



Foneste Fodpars Tibier i En- 

 den forsynede med en krum- 

 böiet brun Horntag (se fig. i). 



Forvingernes Overside mang- 

 ier i Regelen aldeles Haarskjael; 

 i hvert Fald forekomme de al- 

 drig i den Maengde og Udstrsek- 

 ning som hos ai'gyrognomoii. 

 Bagvingerne mangle altid saa- 

 danne (se fig. 3). 



Bl^reskjaellene mere aflange, 

 ialmindelighed forsynede med 

 8 — 9, dog undertiden flere Laeng- 

 derader af runde Smaablaerer 

 (se fig. 4). 



Den sorte Bord paa Oversi- 

 den af begge Vingepar temme- 

 1ig bred og indad mindre skarpt 

 afgrsendset fra Vingens blåa 

 Farve. Paa bagvingerne dog 

 ikke saa sjelden helt smal med 

 en Rad runde sorte Punkter paa 

 Indsiden. 



Undersiden hos typisk farvede 

 Exemplarer blaahvid eller lyst 

 isgraa. Hos ikke faa Individer 

 formörkes imidlertid Farven og 

 gaar over til brungraat, hvorved 



Argryrognomon Bergstr. 

 (argus auct.) 



Forreste Fodpars Tibier mang- 

 le Horntag i Enden. 



Forvingernes Overside forsy- 

 net med saerdeles talrige Haar- 

 skjael, der har en betydelig Ud- 

 bredelse over Vingens Flade, 

 ligesom de ogsaa ofte optrsede 

 i ikke ringe Antal paa Bagvin- 

 gerne (se fig. 2). 



Blaereskjaellene i Regelen mere 

 rundagtige, forsynede med mindst 

 10 — 12, ikke sjelden endnu flere 

 Laengderader af Blaerer (se fig. 5). 



Oversidens sorte Randbaand 

 ganske smalt og indad skarpt 

 afgraendset mod Grundfarven. 

 Ogsaa hos denne findes ikke 

 saa sjelden paa Bagvingerne en 

 Rad sorte Punkter indenfor Rand- 

 borden, i Regelen sammenhsen- 

 •gende med denne. 



Undersiden askegraa eller 

 brungråa, helt igjennem mörkere 

 end hos œgon, med det hvidag- 

 tige Felt indenfor Bagvingernes 

 rödgule Randbaand altid gjen- 



