schöyen: lyc^na argus-^gon-gruppen. 47 



ten, vai\ bella H. S., hvoraf jeg besidder typiske Exemplarer 

 fra Dr. Staudinger til Sammenligning. Jeg har saaledes haft 

 Anledning til at se Hanner fra flere forskjellige Trakter baade 

 i Norge og ^Sverige, der viste sig saa aldeles overensstemmende 

 med Staudinger' s baade i Störrelse og Farvetegning, at de slet 

 ikke var til at skjelne fra samme. Saerlig synes en saadan Over- 

 ensstemmelse öftere at finde Sted paa Artens nordligere Fore- 

 komststeder, hvor den baade bliver mindre og tillige faar smaiere 

 sort Randbaand, gjerne med sorte Punkter indenfor paa Bag\^in- 

 gefne, medens Hunnen faar helt hvide Fryndser ligesom Hannen, 

 I de större Höider paa Alperne bliver Arten ligeledes mindre, 

 men Hannens sorte Randbaand viser her tvertimod en afgjort 

 Tilböielighed til at blive bredere end i Lavlandet (ifölge Zeller, ^ 

 Frey" m. fl,). 



Argyrognomon, der baade gaar höiere op paa Fjeldene og 

 lasngere mod Nord end œgoii, undergaar ogsaa större Variation 

 end denne. Sammenligne vi f. Ex. typiske Exemplarer fra vore 

 sydligere Trakter med fuldt udprasgede var. ^gzäzon-ExemTplarer 

 enten fra Höifjeldet eller fra Lapmarkerne, saa finde vi en gan- 

 ske betydelig Forskjel, der imidlertid aldeles udjevnes, naar vi 

 forfölge Arten gjennem dens hele Udbredelseskreds og laegge 

 Maerke til, hvorledes Udseendet gradvis forandres, saaledes at der 

 ingen skarp Grasndse lader sig tr^kke mellem Hovedformen og 

 Varieteten, idet de ganske successivt gaa over i hinanden. Efter- 

 haanden som man nemlig kommer Isengere nordover eller höiere 

 op paa Fjeldene, bliver Arten mindre, mattere blåa paa O ver- 

 siden. Undersiden gaar fra mörkere gråa over i lysere brunlig- 

 graa og tilsidst hos Hannen ganske hvidliggraa, de rödgule Teg- 

 ninger hos begge Kjön blive blegere og Öiepletterne mindre, 

 Medens paa Alperne Hunnerne synes at holde sig ensfarvet brune 

 i de större Höider, saa tabe de derimod hos os hverken i det 

 höie Norden eller paa Höifjeldet sin Tilböielighed til at antage 

 den blåa Farve; tvertimod finder man denne i Regelen endnu 

 mere fremherskende under nordligere Bredder; Fryndserne blive 

 derhos helt hvide som hos Hannen. 



^ Stett Ent. Zeit. 1868, p. 126 & Verb. d. zool. bot. Gesellsch. Wien 

 1868, p. 572. 



* Lepidopteren der Schweiz, p. 14. 



