schöyen: lyctEna argus-^gon-gruppen. 49 



hvilke feilagtige Opgaver angaaende den geografiske Udbredelse 

 af Arterne de kunne give Anledning. 



Et andet ligesaa eklatant Bevis paa, hvilke feilagtige Opfat- 

 ninger der kunne gjöre sig gjasldende angaaende Formerne af 

 denne Gruppe selv hos de störste Autoriteter inden Lepidoptero- 

 logien, frembyder den saakaldte var. hypocJiiona Rbr. Som 

 bekjendt opförer Staud inger denne först i 1858 af Rambur ^ 

 som egen Art beskrevne Form i sin bekjendte Katalog af 1871 

 som en Varietet af argus auct., — altsaa vor argyrognomon — 

 og som saadan omtaler han den bl. a. ogsaa i sit »Beitrag zur 

 Lepidopterenfauna Griechenlands»,^ hvor han fremhaever, at den 

 »sich vorzugsweise durch die fast weissliche Färbung der Unter- 

 seite auszeichnet». Da det syntes mig hoist paafaldende, at For- 

 fatternes argus skulde forekomme i en saadan Dragt, hvorved 

 altsaa Undersiden hos Hannerne maatte blive aldeles som hos 

 œgon, förskrev jeg ianledning mine over denne Gruppe paabe- 

 gyndte Undersögelser 2 Par hypochiona fra Dr. Staudinger, 

 hvilke jeg ogsaa erholdt i typiske Exemplarer fra Andalusien. 

 Det slog mig strax ved förste Blik, jeg kastede paa dem, at de 

 umulig kunde tilhöre Forfatternes argus, men at de maatte vsere 

 en c^gon-Yoim. Jeg skyndte mig derfor uopholdelig at bringe 

 begge Hannerne under Mikroskopet, og — ganske rigtig: hos 

 den ene ikke Spor af Haarskjsel at opdage, hos den anden nogle 

 ganske enkelte spredte mod Basis af Vingen, aldeles som hos vore 

 typiske œgonl Dern?est skred jeg til Undersögelsen af Forbenenes 

 Tibier og fandt her ogsaa baade hos Hannerne og Hunnerne 

 uden stor Möie den for œgon karakteristiske Horntag, om end 

 mindre og uanseeligere end ellers saedvanligt. Sluttelig overbe- 

 viste jeg mig ogsaa ved Hjaelp af lidt Stöv fra Forvingerne af 

 Hannerne om, at heller ikke Blsereskjsellene afveg fra cegons. 

 Det er saaledes visselig ingenting at undres over, at Hannerne 

 af hypochiona har den samme naesten hvidagtige Farve paa Un- 

 dersiden som den typiske œgon; da de desuden ogsaa har bredt 

 sort RaHdbaand ligesom denne og hele Udseendet forövrigt saa- 

 vel paa Over- som Undersiden er aldeles ^^<?7/-lignende, synes 

 det mig saa meget mere paafaldende, at denne Form er bleven 



* Catal. Syst. des Lepid. de l'Andalousie, p. 35. 



* Horae Soc. Ent. Ross. VII. 1870, p. 48. 



Eutomol. Tidskr. Årg. 3, H. i (1882). A 



