schöyen: lyc^na argus-^gon- gruppen. 55 



nerationer istedétfor i en. Under sydligeie Breddegrader, hvor 

 argyrog7iomon normalt har to Generationer, ser man ialfald, 

 saavidt jeg har kunnet bringe i Erfaring, intet til nogen saadan 

 Afvigelse i Udseendet hverken hos den ene. eller den anden Ge- 

 neration, endsige hos begge to, saaledes som Tilfaeldet jo er med 

 dubia i Pommern. Nu er jo imidlertid argyrogriomon en meget 

 variabel Art, saa man faar vsere höist forsigtig ligeoverfor den, og 

 naar Staudinger, stöttet til sit righoldige Materiale fra alle Kan- 

 ter, vil finde Forbindelsesled mellem begge Former, saa er dette 

 neppe andet eller mere, end man i et Tilfaelde som her maatte 

 vente sig, da vel neppe Nogen vil betvivle, at begge i Virkelig- 

 heden ere at betragte som Udgreninger fra en og samme Rod. 

 Er imidlertid ikke ogsaa det samme Tilfaeldet f. Ex. med Grup- 

 pen Melitœa athalia-aurelia-parthenie, og hvem vil forlange 

 tydeligere Forbindelsesled, der bedre vise disse Formers indbyrdes 

 Sammenhaeng og godtgjöre Uholdbarheden af de opstillede Skjelne- 

 maerker mellem dem, end de vi herfra har at opvise? (smlgn. 

 Frey: Lepid. d. Schweiz, p. 29, Note). Desuagtet opföres de 

 imidlertid fremdeles som lige distinkte Arter, og saa laenge man 

 holder paa hermed, synes det mig lidet konsekvent at befolge et 

 ganske andet Princip i den her omhandiede Gruppe. Da jeg 

 imidlertid pyerhovedet ingen Sympathi naerer for Opstillingen af 

 flere Arter end nödvendigt, gaar jeg gjerne ind paa indtil videre 

 at betragte vor ovenfor beskrevne Lycœna îx?. K^^x som en, i 

 hvert Fald höist maerkelig. Form af argyrognomon, til hyilken 

 den som ovenfor antydet formodes at staa i et lignende Forhold 

 som hypochiona Rbr. til Forfatternes œgon. 



Efter saaledes at have omhandlet vore under denne Gruppe 

 hörende Former i den fuldt udviklede Tilstand, skulle vi dernaest 

 vende os til de biologiske Forholde og sammenholde, hvad man 

 kjender angaaende begge Arters Förekomst og Udbredelse, Eeve- 

 vis m. v. Det viser sig da, at överalt i Lavlandstrakterne i de 

 sydligere og mellemste Distrikter af baade Norge og Sverige er 

 det uden Sammenligning œgon, der er den hyppigst forekom- 

 mende og mest udbredte Art, som nian her yistnok aldrig vil 

 söge forgjaeves, hvor Lokaliteten er passende. Argyrognomo7i 



