64 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 883. 



mig sâ uforglemmelige reise kom istand, hvis resultater nedenfor 

 skal meddeles. 



Da en entomologisk fasrd i disse egne får et helt ejendom- 

 meligt tilsnit, og de indre distrikter af Syd-Varanger vistnok er 

 den af menneskefod mindst betrådte egn af vört land, i de fleste 

 henseender et fuldstaendigt terra incognita, önskede jeg meget at 

 kunne levere en noget udförligere fremstilling såvel af naturfor- 

 holdene på de af os besögte lokaliteter som af reisens begiven- 

 heder idetheletaget, der på mig har gjort et uudsletteligt indtryk, 

 og som sandsynligvis også vilde påhöres med intéresse af mine 

 entomologiske kolleger. Desvaerre har den noget knapt tilmålte 

 tid forhindret mig fra at udföre det oprindelige udkast og af 

 samme grund har jeg fundet det mest tilrådeligt ikke at udsaette 

 lasngere med offentliggj öreisen af disse notiser, da den n;£rmeste 

 fremtid neppe vil give rigere anledning til entomologiske sysler. 

 Jeg har her således måttet indskraenke mig til en tarvelig angi- 

 velse af reisens vigtigste data og en kortfattet redegjörelse for 

 den geografiske situation, der selv for os Nordmasnd til denne 

 stund har vaeret betydelig svaevende, hvorfor jeg også har fundet 

 det fornödent at ledsage afhandlingen med en kartskisse, som 

 Sandberg har udarbeidet med den fornödne korrektion af nor- 

 ske og finske karter. 



De ^Idre norske karter, som f. eks. Munch' s, giver over 

 Syd-Varanger neppe andet end en ubestemt forestilling om en 

 3-kantet landstraekning, der ved Pasvik-vasdraget adskilles fra det 

 maegtige Rusland: den kartskisse, der ledsager professor J. A. 

 Eriis's interessante reiseverk: »En Sommer i Finmarken, russisk 

 Lapmarken og Karelen», giver en aldeles feilagtig situation ved 

 at lade den 6g:dQ grad skjsere Enaresjö söndenfor Pasvik-elvens 

 udlöbe, medens den 6g:åe grad i virkeligheden går gjennem 

 sydenden af Bodse-javre (Höyhä-järvi), det sydhgste punkt vi 

 nåede, og hvorfra der endnu i sydvestHg retning er omtrent 30 

 kilometer til Pasvikelvens udlöb af den store »Anar-javre». Nav- 

 nene er överalt såvidt muligt gjengivne i skoltelappisk dialekt, 

 der repraesenterer ursproget, idet den finske (kvaenske) indvan- 

 dring tilhörer en langt sildigere tid, og norske Lapper bevisHgt 

 aldrig har boet i disse indre distrikter; nordenfor Ovre-Kloster- 

 vand (Coalme-javre) er derimod benyttet de norske stedsnavne, 



