SPARRE SCHNEIDER: FORTS. BIDR. TIL SYDViS LEPID. FAUNA 67 



masse og ubetinget frembyder det vakreste og interessanteste 

 punkt i hela Pasvik-vasdraget. Her har den norske stat opfört 

 et tarveligt men tilstr^ekkeligt herberge for modige reisende, det 

 bedste logi vi fik i den folgende uge, og den förste nat i öde- 

 marken dyssedes vi i en blid sövn ved fossens brus, medens 

 myggene, der har veie överalt, flittigt prövede sine snabler, hvor 

 de fandt et blottet punkt, hvilket isaer gik ud over mig, da Sand- 

 berg sov i çt myggetelt, »rankinen». 



Tidligt naeste morgen gled vi henover den speilblanke, vakre 

 »Bos-javre» (»Pitkä-järvi») og nâede ud på formiddagen en myr 

 på den norske side henimod sydenden, hvor Sandberg i 1881 

 havde fundet Erelna emhla; i samme öieblik, vi satte foden på 

 land, flöi en stor sort sommerfugl afsted mellem furutr^erne, der 

 snart röbede sig som det eftertragtede bytte, og efter etpar ti- 

 mers varm jagt havde jeg for min del et dusin gode ekspir., me- 

 dens måske det dobbelte antal fik beholde sin frihed, da naesten 

 alle han ner var ganske afflöine. Her flöi også mange Ar gy unis, 

 isaer v. fingal, arsilache, aphirape tilligemed etpar tålelige frigga, 

 ligesom vi idetheletaget kan anbefale denne myr som en god 

 fangstplads. 



I löbet af dagen passeredes flera fosser, hvorved vi fik an- 

 ledning til at fange en og anden sommerfugl, medens folkene 

 förte baden og bagagen förbi de staerkeste stryg; forövrigt undte 

 vi os ingen hvile, og ud på eftermiddagen gled vi ind på den 

 store »Vaggattem-javre» (»Vauatus-järvi»), den störste sjö, som 

 Pasvik-elven danner mellem Enare og havet, og med sine mange 

 skovbevoksede öer og holmer og forholdsvis höie bredder sik- 

 kerlig den mest maleriske af dem allesammen. Efter en times 

 hvil på den störste ö »Sevvi-suolo», hvor staten har opsat et hg- 

 nende blokhus, som det ovenfor naevnte, forat haevde Norges ejen- 

 domsret til öen, fortsatte vi faerden gjennem »Vaggattem-javre», 

 kom ätter ind i elvelöbet, og lagde om aftenen tillands nedenfor 

 den sidste fos, vi passerede, den såkalde »Jordi-guösk» (»Jordan- 

 koski»), hvor jeg tilbragte en yderst pinlig halv time, medens 

 baden blev fört förbi fossen. Da folkene nu var traette efter den 

 långvarige roning, vinden blaeste imod, og myggen var rasende, 

 taenkte vi et öieblik på at overnatte her på den russiske side, 

 hvor der stod en af Skolternes mange sommerpaladser; vi be- 



