9 8 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I 883. 



vid Upsala universitets jubelfest 1877 hedersdiplom såsom me- 

 dicine doktor, en utmärkelse som gladde honom mycket och 

 hvaraf han gjort sig väl förtjänt genom sina vetenskapliga sträf- 

 vanden i många riktningar, samt tilldelades 1880 professors titeL 

 Han har företagit flera resor i vetenskapliga ändamål, såsom till 

 Portugal och Brasilien 1846 — 1847, till England och Skotland 

 (med statsanslag) 1857 samt till Danmark, Holland, Belgien och 

 Frankrike 1866. Af svenska läkaresällskapet var han medlem 

 samt hedersledamot af K. Veterinärsällskapet i London m. fl. 

 lärda samfund. 



Under många år led den verksamme mannen af sockersjuka. 

 (Diabetes mellitus). Sin egen sjukdoms historia och huru han 

 funnit för sin del bäst att ordna dieten med afseende på denna 

 sjukdom och dess behandling skildrade han i ett föredrag inom 

 medicinska sektionen af Skandinaviska Naturforskaremötet i Stock- 

 holm i Juli 1880. Detta föredrag, som väckt mycken uppmärk- 

 samhet, har sedan af honom särskildt utgifvits. Sockersjukan för- 

 orsakade tyvärr, att han under senare åren af sitt lif led af små- 

 ningom tilltagande svart starr, till följd hvaraf han förlorade syn- 

 förmågan å högra ögat, under det å det venstra samma sjukliga 

 process började uppstå, så att fullkomlig, obothg blindhet snart 

 varit att befara. Då professor Forssell således numera, var ur- 

 ståndsatt att fullgöra sina åHgganden vid veterinärinrättningen^ 

 beviljade innevarande års riksdag, med afseende å Forssells 

 långvariga, förtjänstfulla och nitiska verksamhet vid nämda läro- 

 verk, åt honom en årlig pension efter afskedstagandet till belopp 

 af 3,200 kronor, men beslutet härom hann icke att före hans 

 död expedieras. 



Professor Forssell hade för afsigt att för sina återstående 

 dagar till hösten bosätta sig i hufvudstaden, men döden tillintet- 

 gjorde beklagligen denna hans afsigt. 



Nils Edward Forssell var född till naturforskare. Hans 

 iakttagelseförmåga var skarp och han hade ögat ständigt öppet 

 för naturens företeelser. Naturen älskade han oändligen varmt 

 af hela sin själ, och han egde ingen större fröjd än att få göra 

 utflykter till de herrliga nejderna å Westergödands siluriska berg 

 såsom Kinnekulle, Billingen, Mosse- och Ålle-berg, o. s. v. Den 

 som med innerlig saknad skrifver dessa rader har haft många 



