120 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 883. 



dag ej vara alltför aflägsen, då äfven vi kunna i det närmaste 

 angifva hvilka insektformer vårt vidsträckta och på omvexlande 

 lokaler så rika land innesluter. 



På grund af det ofvan antydda har det blifvit en nödvän- 

 dighet att i riksmusei svenska fjärilsamling bereda nykomlingarne 

 rum och detta har ej kunnat ske annorlunda, än derigenom, att 

 alla fjärilarne omflyttats. Under sysselsättningen härmed, samt 

 vid omprepareringen, har jag kommit i tillfälle att äfven nog- 

 grannare granska det rikhaltiga materialet och dervid påträffat ett 

 och annat, som synts förtjänt af ett offentliggörande. Jag anhål- 

 ler nu, att för tidskriftens läsare få framlägga några af de iakt- 

 tagelser, som af mig blifvit gjorda. Om den systematiska ord- 

 ningen skulle följas, så borde början göras med dagfjärilarne, 

 men då tiden nu ej medgifver detta, måste dessa lemnas till 

 något tillfälle längre fram. Jag vill för denna gång blott om- 

 nämna ett par skymningsfjärilar, af hvilka den ena torde vara 

 förut okänd såsom svensk och den andra ny för vetenskapen. 



Sesia Vespiformis L. (= Asilifoi-mis Rott. = Cynipifor- 

 viis Esp.). Blåsvart, ined ett hvitt strecJi invid ögats framkant ; 

 palperna undertill, f ramhöfter nas utsida, tva större fläckar på fram" 

 bröstet och en eller tvänne mindre på bakryggen, 2:a, ^:e och 6:e 

 (hos hanen äfven y:e) abdominah-ingarnes bakkaîit, skenbenens öfre 

 hälft samt tarse?'na gula ; framvingarnes diskfläck i yttre kanteii safl"- 

 ransgul. Fram vingen s längd 9 m.m. 



En liten fläck vid basen af framvingarne och tvänne smala 

 streck längs ryggen gula. Hos ifrågavarande exemplar, en hane, 

 saknas likväl dessa ryggstreck, men hafva möjligen funnits till, 

 då det var nyss kläckt. Bakkroppens 4:6 och yie ringar hafva 

 bakkanten gul äfven på undersidan. Det bakre glasfältet (mel- 

 lan bakre medianstammen och bakkanten) på framvingarne vat- 

 tenklart ända till diskfläcken, och det yttre (vid vingspetsen) jäm- 

 förelsevis stort, emedan det svarta, näsrot violettskiftande tvärban- 



' 'o 



det vid utkanten är tämligen smalt; på undersidan äro kostal- 

 kanten och spetsfälten gula, hvilken färg hos en del exemplar är 

 märkbar äfven på öfre sidan. Analtofsen ofvan svart, hos ho- 

 nan gul, blott i midten och sidorna med smala, svarta fläckar; 

 på undersidan hos båda könen svart, med gul spets. 



Att denna art är Linnés, i Fauna Suecica beskrifna Sphinx 



