284 â. A. Sexe.. 



Lærebogs Forfatter hylder den ene eller den anden af 

 ovenberørte Opfatningsmaader af den rette Linie. Læse- 

 ren maa nemlig i det ene som i det andet Tilfælde selv 

 skaffe sig at vide, hvorledes den rette Linie seer ud, i det 

 ene Tilfælde, for at forståa og erkjende Grundsætningerne 

 om den rette Linie, i det andet, for at forståa og erkjende 

 sammes Definition. 



r)e;t kan synes besynderligt, at Forfattere af en saa- 

 dan Rang ikke have leveret Definitioner, som kunne initiere 

 den rette Linies Begreb i Læserens Bevidsthed og stille 

 ham det klart og livagtigt for Øie. Sagen er imidlertid, 

 at den rette Linie gjør særegne Vanskeligheder i denne 

 Henseende. Den bedste Maade, at introducere et Begreb 

 paa, er at fremlægge dets Elementer og vise, hvorledes 

 disse forbindes. Men den rette Linie er ikke nogen Kom- 

 plex af Elementer, den er selv et Element, et enkelt usam- 

 mensat Begreb, der ikke lader sig opklare paa den Maade, 

 at man viser, hvoraf og hvorledes det bliver til. Den rette 

 Linie er dog neppe et Grundbegreb i den Forstand, at den 

 ligger fuldt udpræget i Bevidstheden hos enhver Begynder 

 i Geometri. Den rette Linies Begreb kommer man ikke 

 til, uden gjennem en Abstraktion. Den er, ligesom Linien 

 i Almindelighed, Fladen og Punktet, et Grændsebegreb, 

 som man vel kan nærme sig, men egentlig talt aldrig naa. 

 Under saadanne Omstændigheder forekommer det mig at 

 Maaden, hvorpaa man har at tage det med den rette Linie, 

 er først at henvise til en eller anden sandselig Gjenstand, 

 som ligner den, samt angive, hvorledes man skal omgaaes 

 med Gjenstanden, for at nærme sig Liniens Begreb, og 

 dernæst at fremhæve dens Egenskaber under Apel til den 

 umiddelbare Anskuelse. En saakaldet ret Streg paa Pa- 

 piret eller Tavlen giver ikke en heel og sand Forestilling om 



