4 Robert Collett. 



Carpodacus erythrinus, (Pall.), Aker 1882. 

 Pastor roseus, (Lin.), Bissen ved Trondhjem 1885. 

 Oriolus galbula, Lin., Sandefjord 1889. 

 Galerita cristata, (Lin.), Hamar 1884. 

 Motacilla raii, (Bonap.), Jæderen 1884. 

 Falco islandus, Fabr., Porsanger 1887. 

 Circus swainsonii, Smith, Fredrikshald 1884. 

 Otis tetrax, Lin., Gudbrandsdalen 1888. 

 Aegialitis alexandrinus, (Lin.), Jæderen 1881. 

 Glareola melanoptera, Nordm., Stavanger 1884. 

 Ardea purpurea, Lin., Urskoug 1886. 

 Botaurus stellaris, (Lin.), Arendal 1881. 

 Ardetfa minuta, (Lin.), Tønsæt 1883. 

 Anser hyperboreus, Pall., Lister 1889. 

 Tadorna casarca, (Lin.), Selbo 1887. 

 Sterna cantiaca, Gmel., Skien 1883. 

 Larus minutus, Pall., Fredriksstad 1882.1 

 Xema sabini, (Sab.), Skjørn 1886. 

 Den første Optræden af alle disse Arter (med Undtagelse af Pratin- 

 cola rubicola) bar været omtalt i forskjellige Meddelelser i Forhandl, i 

 Vid. Selsk. Skrifter 1881—1890. 



Det samlede Antal Arter, der ved Udgangen af 1892 tilhøre Norges 

 Fauna, er saaledes 277, (eller om Falco rusticolus, Fabr. 1780, og Falco 

 islandus, Fabr. 1780, hvis Artsberettigelse er omtvistet, ikke medregnes, 

 ialt 275). Heri er fremdeles ikke optaget som særskilt Art Colymbus 

 adamsi, Gray 1859, hvis Berettigelse til at opstilles som saadan ligeledes 

 endnu neppe er bragt til fuld Klarhed. 



Disse 277 Arter kunne efter deres Optræden maaske nærmest grup- 

 peres paa følgende Maade: 



190 Arter ere aarligt (normalt) rugende; 

 7 Arter ruge sparsomt; 

 15 Arter ere usikkert rugende. 

 Af de øvrige 95 (ikke rugende) Arter ere : 

 12 aarlige (normale) Besøgere; 

 12 ere sparsomme (uvisse) Besøgere; 

 1 er en „meteorisk" Art (Syrrhaptes paradoxus); 

 40 vise sig blot tilfældigt. 

 Ligesom i de tidligere Hefter af „Mindre Meddelelser" har jeg frem- 

 deles vedføiet en Eække Udmaalinger af friskskudte og fuldt udvoxede 

 Fugle, som i de sidst forløbne Aar have passeret mellem mine Hænder. 

 „Totall." angiver, som tidligere nævnt, Længden fra Næbspidsen til den 

 yderste Spidse af Halen, efteråt Individet er bleven fuldt udstrakt, eller 

 saa langt, som det med Anvendelse af en næsten umærkelig Kraft har 

 villet strække sig. „V." angiver Længden fra Haandleddet (carpus) til 

 Spidsen af den længsteHaandfjær, „H a . Længden af den længste, (eller 

 hvor der er 2 Tal, tillige den korteste) Halefjær. 



Christiania den 31 December 1892. 



