Mindre Medd. vedr. Norges Fuglef. 1881—92. 19 



Den nævnte Sommer traf jeg denne Art hyppig i hele 

 den nordlige Del af Tanadalen, nemlig ved Mats jok, Sej da, 

 Oldernæs og Polmak, eller paa alle Puncter i Elvens nedre 

 Løb, hvor der fandtes nogenlunde frodig Birkeskov. Paa 

 flere af disse Steder var den talrig, og adskillige Par rugede 

 i Nærheden af hinanden; saaledes hørte jeg 27de Juni langs 

 med den korte, omtr. 1 Mil lange Polmak-Elv mindst et Dusin 

 syngende Hanner. I Syd- Varanger, hvor jeg tidligere gjen- 

 tagne Grange har iagttaget den, traf jeg den atter talrig langs 

 Pasvig-Elven, og havde ved Tschoalme- Javre nu, som tidligere, 

 den bedste Anledning til at iagttage den under dens Sang-Tid. 



Af Ph. borealis var hidtil, saavidt vides, undersøgt blot et 

 eneste Rede, nemlig af Mr. Seebohm ved Egaska ved Jenisei, 

 lidt ovenfor Polarcirkelen (67°), den 6te Juli 1877. (Ibis 

 1879, p. 9; „Sibiria in Asia," p. 160). Dette Rede laa paa 

 Marken i en temmelig aaben Skov, ved Hoden af en Tue 

 blandt Græs og andre Planter, og var bygget blot af større 

 Stråa uden Fjær eller Haar. Æggene vare 5, noget større, 

 end af Ph. trochilus; af Farve hvide med meget lyse røde 

 Pletter. 



Under mit Ophold i Finmarken 1855 fandt jeg 3 nye 

 Reder, alle med Unger. 



Ved Matsjok, ikke langt fra Tanaelvens Udløb, traf jeg 

 de første Exemplarer 22de Juni, og disse syntes at være 

 komne samme Dag. Den 23de hørtes de første Grang at synge ; 

 en Hun, skudt 26de Juni ved Polmak, havde endnu Ovariet 

 ganske hvilende, med Æggeblommer saa store som Hampefrø. 

 Da jeg den 28de Juni for en Tid forlod Tanadalen, var Ruge- 

 tiden endnu neppe begyndt, skjønt Parrene nu havde sluttet sig 

 sammen, og sandsynligvis vare begyndt at bygge. 



Sangen. Da jeg den Ilte Juli ankom til Pasvig-Elven 

 (i Selskab med Fiskeri-Insp. Landmark), vare de øiensynlig 

 midt i sin Rugetid; men skjønt al anvendt Møie lykkedes det 

 os ikke at finde Redet. Mindst 6 Par rugede ikke langt fra 

 vor Station Bjørnsund ved Tschoalme- Javre ; Hannerne sang 

 næsten ustandseligt den hele Dag, hver i sit Omraade, men 

 Hunnerne vare næsten ganske usynlige, og de enorme Mygge- 

 sværme gjorde saagodtsom enhver nøiagtig Undersøgelse umulig. 



Hver Han havde under hele denne Tid sin bestemte 

 Sangplads, som den næsten aldrig forlod. Denne bestod i en 



2* 



