58 Robert Collett. 



indtil Begyndelsen af April. De først ankomne have endnu 

 ikke fældt de sidste Bræmme af Vinterdragten. I Midten af 

 Oet. drage de fleste bort ; Etternølere observeres dog jevnlig 

 endnu i Midten af November. Adskillige Ind. dræbes aarlig 

 mod Fyrene i de mørke Høstnætter i Midten af October. 



Delvis stationcer. Enkeltvis eller i mindre Selskaber over- 

 vintrer den paa mange Steder i Landets sydlige Dele, især i 

 Nærheden af By erne langs Kysten. Sjeldnere danne disse 

 hele Flokke; i alle de 3 sidste Vintre har jeg truffet paa en 

 bestemt Localitet udenfor Christiania (V. Aker) en Del Indi- 

 vider, der gjerne holdt til i et tæt Krat af forvildet Samhucus 

 nigra; disse bestode af saavel Hunner, som Hanner. En lig- 

 nende Flok har holdt sig samtidigt paa et andet Sted i Om- 

 egnen. Disse overvintrende Individer anlagde usædvanligt 

 tidligt Yaardragten; en Han, skudt 19de Februar 1890, var 

 næsten fuldt udfarvet, og enkelte lod allerede i Februar sin 

 Vaarsang høre. Ogsaa i Vintrene 1874 — 75 og 1877 — 78 ere 

 lignende overvintrende Flokke (som tidligere meddelt) iagt- 

 tagne i Omegnen af Christiania. 



Nordgrændse. Den forekommer mod Nord talrigt idet- 

 mindste til Polarcirkelen, og ruger endnu hist og her i de 

 frodigere Dalfører i det sydlige Finmarken. I Sommerfelts 

 Beskrivelse over Saltdalen omtaler denne usædvanligt nøiag- 

 tige Forsker i 1827, at den paa hans Tid her var sjelden og 

 enkeltvis ; nu er den, ifølge Hr. Hagemanns Iagttagelser, en af 

 Saltdalens almindeligste Smaafugle. I Lofotens Øgruppe sy- 

 nes den blot at være en tilfældig Gjæst, og er hidtil ikke 

 anmærket fra Dalførerne indenfor Tromsø ; derimod har Hr. 

 Hagemann atter i hvert af de sidste Aar truffet den i Alten 

 (14de Juni 1888, 29de Mai 1889), og det er sandsynligt, at den 

 her ruger. 



Forvildede Exemplar er ere trufne (af Forf.) paa det træløse 

 Gjæsvær ved Nordcap i Slutningen af Juni 1872, og af Mr. 

 Chapman ved Guldholmen i Øst-Finmarken 8de Juni 1885. 



Bugning. Æggenes Antal er hos denne Art kun undta- 

 gelsesvis saa mange som 7. I et Kuld med dette Antal 

 (Drammen 13de Mai 1889) tilhørte alle Æg den blaa Varie tet, 

 der hos os forekommer ulige sparsommere, end den brune. 

 Overgange mellem begge disse Farvevarieteter ere sjeldne. 



