Mindre Medd. vedr. Norges Fuglef. 1881—92. 203 



Steder, saasom paa Jæderen, vælges en græsbevoxet Myr eller 

 en fugtig, tuet Eng. Legepladsene ere ofte et godt Stykke 

 fjernede fra de Steder, hvor Hunnerne ligge og ruge. 



Henimod Solnedgang søge Hannerne ned til Legeplad- 

 sene; Ankomsten sker næsten ganske ubemærket, og vistnok 

 for en stor Del uden Vingernes Hjælp. Over en saadan 

 Legeplads har jeg vandret om gjentagne Gange i Løbet af 

 Dagen uden at finde et Individ, og afventet dem ved Solned- 

 gang uden at se en eneste komme, eller høre et Vingeslag. 

 Men naar Mørket er indtraadt, og Spillet er begyndt, have de 

 været tilstede i stört Antal. 



Legen begynder om Yaaren kort efter Individernes An- 

 komst i Mai, og vedvarer indtil henimod Udgangen af Juni. 

 Paa en Legeplads, som jeg iagttog ved Skeikampen i Gausdal 

 Sommeren 1888, ophørte Legen omtrent 23de Juni. Den fore- 

 gaar i godt og i slet Veir, dog bedst paa klare og varme 

 Vaaraftener; den begynder gjerne kort efter Solnedgang, 

 sjeldnere medens Solen endnu er oppe. Enkeltvis kunne de 

 ogsaa høres spille midt om Dagen, men da ofte udenfor de 

 egentlige Legeplads e. 



Spillet udføres, idet Hannerne springe hurtigt nogle Skridt 

 mellem Tuerne, gjøre nogle Slag med Vingerne, standse, ud- 

 brede Vinger og Hale, og lade herunder sin eiendommelige 

 Lyd eller Sang høre, der er vanskelig at udtrykke i Ord, 

 men maaske kan gjengives som bip-bip-bip. . . gjentaget et halvt 

 Snes Gange overordentlig hurtigt efter hinanden, saaledes, at 

 det effcerhaanden gaar ganske i et. 



Spillet slutter med en fint moduler et, næsten „sylvieagtig" 

 Kvidren, der dog er ganske svag, og opblandet med enkelte 

 klare Toner. Den kneppende Lyd frembringes med Næbbet 

 strakt ret opad; naar den ene stemmer i, svares gjerne af flere 

 paa en Gang, saa Knepningen og Sylviesangen kan lyde samti- 

 digt 'fra forskjellige Kanter. 



Under Spillet ere de i Extase ; medens Halen spredes som 

 en Vifte, ere ofte de hvide ydre Halefjær det eneste, som kan 

 skimtes af Fuglene i den mørke Affcen. De ere herunder saa 

 lidet sky, at man kan gaa dem nær paa et Par Skridt; blive 

 de opstødte, tage de gjerne et Par Vingeslag, men sætte sig 

 strax igjen. De ere ikke bange for Skud, men vedblive at 

 spille uforstyrret, om der end saluteres ivrigt efter dem. 



