338 R. Collett. 



Nabofamilien; naar Ungerne vare voxne, ledsagedes de oftest 

 blot af den ene af Forældrene (Hunnen), medens Hannen 

 holdt sig for sig selv. 



De vare idethele lidet sky, men de nærmede sig heller 

 ikke frivillig Bredden, naar man kom denne nær. De svøm- 

 mede, som de øvrige Arter, med nikkende eller roende Be- 

 vægelse af Halsen, der bares opret, og med Næbbet strakt 

 ret fremad. De vare lette at opdage, og holdt helst til paa 

 de aabnere Steder. Af og til saaes de flyvende et kort 

 Stykke henad Vandsp eilet. 



De mindre Unger hvilede ofte paa Moderens Ryg; begge 

 de gamle vare ivrigt optagne med at bringe dem Føde. De 

 ældre Unger dukkede som de gamle, men de mindre saaes. 

 ikke dukkende. 



Nogen Lyd hørtes ikke fra dem; alene den enkelte Dun- 

 Unge lod høre et Angstskrig, omtrent lydende hy-øh, som let 

 lod sig efterligne. Efteråt dens Forældre vare blevne skudte 

 (for at opstilles i Univ. Mus.), søgte Ungen af sig selv ind 

 til Bredden; den arbeidede sig med stor Ubehjælpsomhed 

 mellem de tætte Potamogeton~l$la,åe, men forsøgte ikke at 

 dukke, og lod sig tage levende med Haanden. 



JDun-TJnge (omtr. 8 Dage gl.). Oversiden stribet, Under- 

 siden hvidagtig. 



Ryggens Bundfarve brunsort, men med hvidgraa spraglet 

 Indblanding. 



Skuldrene og Vingerne jevnt spraglede af hvidgraat og 

 brunsort; Ryggen med 6 smale hvidagtige Striber, hvoraf de 

 2 mellemste naa fra Gumpen op til Skuldrene, de 2 paa hver 

 Side blot fra Foden op til Vingerne. 



Hovedets Overside sort med hvide Striber. Længst af 

 disse er den paa Siden, der gaar fra Næbryggen (ovenover 

 den sorte Øiestribe) helt nedad Nakken. 



Baghovedet har en kort, men bred Stribe; paa hver 

 Side af Issen åndes en hvid Prik; nedenfor denne strækker 

 sig paa hver Side en kort Stribe nedad Halsryggen. 



Hovedets Sider og Halsens Forside hvid; paa Kinderne 

 og Hagen, samt nederst paa Halsens Forside, tindes korte 

 sorte Baand eller Pletter. 



