346 R. Collett. 



lagte, medens der hos Exemplarer, skudte i Beg. af Februar, 

 ikke fandtes Spor af dem. 



Det første ældre Expl. om Høsten er en Hun, skudt i 

 Christianiafj orden Ilte Nov. 1874; alle Appendices ere her 

 selvfølgelig fældede. I Høst-Maanederne er det overho vedet 

 vanskeligt at erholde ældre Individer af denne Art. 



De gamle i Vinterdragt kunne skilles fra Aars-Ungerne 

 ved Formen af det brunsorte Brystbaand; dette er hos de ældre 

 mørkt og skarpt begrændset, medens det hos Ungerne er 

 noget lysere i Midten, end paa Siderne. Derimod er Trak- 

 ten mellem Øie og Næb hos begge brunsort, næsten af Hæt- 

 tens Farve. 



Bureau's 3 Bacer. Næbbets Høide i Parringstiden er hos 

 Exemplarer fra Rott: hos Hannen 37 mm -, hos Hunnen 35 mm — 

 36 mm -. Af de 3 Former, som Dr. Bureau i 187a 1 ) opstiller 

 af denne Art, gaa disse Exemplarer nærmest ind under For- 

 men armoricana, eller den mindste Form, hvis Udbredelse 

 falder længst mod Syd (Canalen, Storbritannien, Nederlan- 

 dene, Færøerne og Syd-Sverige). Imidlertid ere de nævnte 

 Exemplarer fra Rott fuldstændigt overensstemmende med et 

 i Univ. Mus. opbevaret Expl. fra Kola-Halvøen, saaledes fra 

 et Omraade, som blot beboes af Dr. Bureau's 2den Form, 

 (forma islandica). Bestemte Grændser mellem disse Former, 

 hvis Forskjelligheder udelukkende ligge i de gradvis tilta- 

 gende Legemsdimensioner hos de nordligere Stammer, fin- 

 des saaledes ikke, hvilket ogsaa af den nævnte Forf. er 

 antaget 2 ), skjønt der unegtelig mellem den mindste Form fra 

 Mellem-Europa og de grovbyggede Exemplarer fra Spitsbergen 

 og Grønland (forma glacialis), er en paafaldende Forskjel, (især 

 i Næbbets Høide). 



!) Bull. Soc. Zool. de France, 1879, p. 18. 



2 ) „Ces formes passent de lune à l'autre par des transitions insensibles. 

 Natura non facit saltus. En effet, la nature n"a point enchaîné ces 

 différentes formes dans des limites mathématiques, elle a seulement 

 établi, à grands traits, un rapport manifeste entre la taille du F. 

 arctica et la région qu'il habite, et il semble qu'elle ait eu en vue de 

 rendre cet oiseaux d'autant plus robuste qu'il aurait à supporter de 

 plus rigoreux climats". (Bureau, 1. c. p. 19). 



