129 
Ezs.: D. hippurssIoE: Areschoug; Alg& scand. exs., 
nnishäd0 nia ; 
Öfverallt och i de mest olika former, som ofta äro 
svåra att urskilja såsom tillhörande denna art, ja, vissa 
exemplar äro till den grad-lika D. foeniculaceus (Huds.) 
Grev., att jag ovilkorligen skulle hafva fört dem dit, om de 
icke, liksom alla funna individ, visat sig ega de för D. hip- 
puroides karakteristiska, fyrkantiga, i longitudinela rader ord- 
nade kortikalcellerna 1). Två af de funna formerna (tagna 
vid Barösund, Högsåra, Stenskär och Fagerholmen) öfver- 
ensstämma med n:ris 320 och 321 i Areschougs exsiccatverk, 
hvarföre jag antagit dem såsom typiska Östersjöformer. De 
mest afvikande af de öfriga formerna beskrifvas här: 
1... flaceida — lång (1—1!/> fot) och slak med få, i för- 
hållande till hufvudaxeln korta grenar, som i sin ord- 
ning äro på liknande sätt förgrenade. —-' 
D. hipp. 1—1 !/2- pedalis, flaccidus, ramis paucis, brevibus, 
ramulos ramorum similes gerentibas. — Barösund. 
2. f. flagellaris — mindre än föregående form (ungefär !/, 
fot lång) med talrika, långa, nästan enkla. grenar. 
D. hipp. circa semipedalis, ramis frequentissimis, longis, fere 
simplicibus. — Hangö; Runsala. 
3. £ stenoclada — den gröfsta formen — 2/;—1 fot lång, 
af mörk: färg och tätt besatt med grenar af två slag: 
1) långa och nästan af samma tjocklek som hufvVudax eln; 
2) korta och-fina, stundom borstlika. 
D. hipp. Y,—1- pedalis, robustus, ramis frequentissimis 
aut longis, crassitudine axis principalis, aut brevibus, 
fili- vel getiformibus. — Espskär; Stenskär. 
Dessutom 
1) Återstår att afgöra, hvilken vigt man kan tillmäta detta art- 
märke. ; 
