Mus. Fenn. !), var hela områdets algvegetation okänd. Ve- 
sterut från och med Åland möta oss de svenska botanister- 
nas, särskildt adjunkten Kroks ?) undersökningar. 
Östersjön i allmänhet, och särdeles så långt norr ut 
som i finska skärgården, är ganska fattig på alger; ej så, 
som skulle icke en massa dylika växter förekomma, men denna 
mängd utgöres på de flesta ställen af helt få arter. Detta 
har väl hufvudsakligen sin grund i vattnets ringa salthalt, 
som ej är tillräcklig för att uppamma en rikare: och mång- 
formigare :algvegetation, sådan som man träffar den t. ex. 
vid Sveriges vestkust, men af ej ringa inflytande torde väl 
också hafsbottnens beskaffenhet vara.: I hela det af:mig 
undersökta. området var nämligen förhållandet, att bottnen 
vanligen utgjordes af hård: lera, öfver hvilken ett tunt sand- 
lager var utbredt, och på sådan botten trifves ingen högre 
alg. Äfven der berg- eller stenbotten fans, upphörde denna 
på : större djup (6-8 .famnar), der leran åter uppträdde. 
Häraf är lätt att inse, att det ej är godt om tjenliga alg- 
lokaler i finska skärgården. Ganska: gifvande draggningar 
har jag dock gjort på:de genom prickar”. utmärkta grun- 
den i segellederna; för att gifva stöd åt ,pricken", nedsän- 
kes nämligen kring densamma en mängd stenar, på hvilka 
alger sedan fästa sig. En tjenlig växtplats särskildt för 
bruna alger utgör Fucus vesiculosus, som ofta är fullkomligt 
öfverväxt af. dessa: sina slägtingar. 
Såsom ; redan ; är nämdt, är artrikedomen ej: särdeles 
stor i Finska skärgården; utom en mängd mer eller mindre 
afvikande former har jag funnit 29 arter, fördelade på 21 
21) Herbarium Musei Fennici, utgifvet af W. Nylander och Th, 
Selan — H:fors 1859. 
2) Th. O. B. N. Krok: Bidrag t. känned. om algfloran i inre 
Östersjön och Bottniska viken. — Stblm 1869, 
