102 
Lojo-åsen, isynnerhet de delar af honom som framträda med 
serdeles väl utvecklad vallform, och då jag erinrar mig nå- 
gonstädes hafva läst den uppgift, att våra i ost-vestlig eller 
nordost-sydvestlig riktning fortlöpande åsar skulle utmärka 
sig från de öfrige bland annat genom en större regelbun- 
denhet samt en brantare afsluttning på den ena sidan (mot 
norr) men en mera långsluttande form på den andra (mot 
söder), kan jag ej undgå att betvifla det nämda påstående 
eger allmän giltighet och måste uttryckligen framhålla att 
detsamma allraminst bekräftas af de faktiska förhållanden 
man lär sig känna genom en granskning af åsbildningen i 
Lojo. Jag vet väl ej. hvad i nämda uppgift må menas med 
uttrycket ,regelbundenhet”, men ehuru man å ena sidan vis- 
serligen icke kan frånkänna Lojo-åsen en ganska stor sådan, 
i det ban under en lång sträcka utan afbrott bibehåller sin 
väl utpreglade åsform, böra å andra sidan äfven observeras 
de på hvarandra följande vexlingar han visar i anseende till 
både höjd och bredd äfvensom med hänsyn till sidornas af- 
sluttning, som än är mycket brant (309 å 359) än åter lång- 
samt sänker sig (59 å 109), än slutligen har terrassformiga 
afsatser antingen på ena eller på hvardera sidan 0. 8. v. 
Om. de vexelvis upprepade stigningarna och sänkningarna 
hos åsvallen under hans förlopp nära en mil, från kyrko- 
byns östra rågräns genom Vendelä, Immula och Muijala, kan 
man göra sig en ungefärlig föreställning af bifogade längd- 
profil fig. 12, som förnämligast grundar sig på de af Åker- 
blom utförda afvägningarna. 
Om den petrografiska beskaffenheten af flyttblocken, 
hvarom jag i 1:sta afdelningen af dessa anteckningar redan 
lemnat en kort redogörelse beträffande hela södra delen af 
Lojo socken, må här fördenskuld blott upprepas, att de 
flesta på åsen förekommande bestå af röd granit eller gneis- 
I 
I 
I 
