120 
Inom den undersökta terrängen kan man särskilja 
trenne större områden väl skilda från hvarandra och uppta- 
gande tillsamman en längd af 7 mil i norr och söder samt 
en bredd af 3 å 4 mil i öster och vester. . Sydligast upp- 
träder nemligen gneisgranit, med inneslutna gneiszoner, hvars 
gräns i norr utgöres af en linie dragen från ONO till VSV 
ifrån Sorila å i Messuby socken till Nokia ström i Birkkala 
socken. Norrom denna vidtager en skifferregion af 3/,—1 
mils bredd, hvars gräns i norr kan dragas från Päärlahti 
långa och djupa vik i ONO inom Teisko kapell i VSV, långs- 
med den bäck som från Weittijärvi faller i Mastosjärvi inom 
Ylöjärvi kapell, till Matelusjoki, som utgör Birkkala sockens 
gräns mot Tavastkyrö socken. Det nordligaste området be- 
gynner med en !/; mil bred sträckning af skiffrig granitpor- 
fyr, med inneslutna brottstycken af skiffer, som öfvergår till 
porfyrgranit, hvilken sträcker sig 4 mil norrut, här och der 
afbruten genom syenitgranit, som förekommer underordnadt 
inom hela området. Ännu mer underordnade uppträda de 
mera basiska eruptiverna diorit, hornblendesten och uralit- 
porfyr m. fl. 
Följande den af bergmästaren E. H. Furuhjelm upp- 
gjorda promemoria, använd vid undertecknads deltagande i 
geologiska undersökningarne åren 1866—1868, torde föl- 
jande beskrifning kunna tjena till belysning af områdets geo- 
logiska skaplynne. 
Den undersökta trakten eger en tydligt utpräglad ka- 
rakter af bergland med större i dagen sammanhängande 
bergmassor, hvilkas allmänna sträckning inom södra delen 
är nordvestlig, inom mellersta delen hufvudsakligen ostnord- 
