134 
och är strimmig eller trådig i massan, hornblendet smälter 
ö lätt till ett svart glas och-plagioklasen under gulfärgning af 
lågan till hvit emalj. Bergarten användes allmänt till väg- 
grusning-å orten: och synes dertill vara ändamålsenlig. 
Vid: Toikko i Kuru' kapell anträffade jag en bergart, 
som först hölls för hornblendesten, emedan grönt hornblende 
med insprängda matta serpentinkorn utgör hufvudbestånds- | 
delen; vid närmare betraktning upptäckes deri färglös, stund- | 
| om grönaktig plagioklas och en mörkbrun hypersténartad 
å beståndsdel, -halfmetalliskt glänsande på tydligaste genom- 
| gångsytan, men föröfrigt likt hornblendet, något brunfläckig, 
grön, strimmig magnesiaglimmer samt spår af svafvelkis och 
magnetit. På klyftorna, och vid närmare granskning äfven i 
ljusare ställen af massan, anträffas en trådig grågrön, genom 
vittring gråbrun substans, som under mikroskopet visar sig 
bestå af hvit plagioklas och grön strålsten. Bergartens yta 
är brun, ojemn och utfrätt, men inre massan mörk och sy- 
nes innehålla gulgröna glasiga olivinkorn: Den hyperstén- 
artade beståndsdelen har enligt F. J. Wiik hornblendets 'kri- 
stallform och utgör antofyllit (närmare beskrifven i minera- 
logiska och petrografiska meddelanden IV, enligt mikrosko- | 
piska undersökningar på tunnslipade preparater); jag Har | 
blott undersökt tunna splittror af bergarten under mikro- 
skopet. 
Omkring Leinola by i Messuby socken anträffas !/, verst 
050 från byn en såväl diabas- som hyperitlik bergart, med 
korn af magnet- och kopparkis, bestående diabasen af grå- 
grön—gråbrun augit, färglös perlemorglänsande; stundom hvit 
oklar, färgskiftande plagioklas, grön —rödbrun magnesiaglim- 
mer, gulgrön—gulbrun glasig olivin samt i den sistnämnde 
oftast insprängda svarta magnetitkorn, i medelkornig bland- 
ning: Den byperitartade bergarten, som är mindre vittrad 
