43 
narne och blocken ligga inbäddade utan ordning, så att 
det hela på något afstånd ter sig som ett temligen lik- 
artadt, rostgult, stenbundet grus med grå linsformiga och 
krusiga strimmor. Stenarne vexla mycket till storleken: 
från en eller annan tum i genomskärning till enstaka 
block af ända till 12 a 20 kub. fot, och de bestå till 
största delen af grå granitvarieteter. 
Af det anförda finna vi således att på åtskilliga ställen 
äfven hos oss kan iakttagas en tydlig skiktning hos kross- 
stensgruset, ehuru den ej är utvecklad till sådan fulländning 
som i rullstensåsarnes sandlager eller hos den skiktade leran. 
Redan förut har jag framhållit, att större och mindre 
afrundade samt i olika riktningar refflade stenar, s. k. jökelste- 
nar, äfven förekomma hos oss 1 krosstensgruset, och i de nyss 
meddelade uppgifterna på förekomster af skiktadt krosstens- 
grus äro tillika äfven några lokaler redan omnämnda, der 
sådana stå att finna. Här vill jag ännu anföra några andra 
ställen der dylika påträffas, näml. inom Akkas socken i skär- 
ningen vid 9 versten söder om Toijala station eller vid 113 
v. å prof. från Åbo, och i följande skärningar å prof. fr. 
Tavastehus till Tammerfors: i Hattula vid 11 v., i Kalvola 
vid 22—23 v., i Akkas vid 41 v., samt slutligen vid 43 v., 
44 v., 56,5 v. och 60,5 v. i Lempälä socken; på alla dessa 
ställen och måhända på flere andra, som af mig blifvit 
förbisedda, har man ännu beqvämt tillfälle att uppsöka re- 
pade stenar ur de stengärden, som finnas uppstaplade vid 
sidan af de genomskurna bankarne. 
Med benämningen svallyrus, som redan 1863 föreslogs 
af AA. Erdmann, betecknar man i Sverige en egen artförän- 
dring af krosstensgruset, hvilken karakteriseras genom sin 
ursköljda beskaffenhet och stenarnes stundom ganska fullkom- 
liga afrundning, så att svallgruset ej sällan eger en förvil- 
lande likhet med stengruset i de egentliga rullstensåsarne. 
