fer ämm— 
K 
45 
som enskilda af grönsten m. m. och i Kerälä by inom Hat- 
tula, hvarest jag funnit likaledes ofta repade stenar och 
block, som bestå af röda och grå granitarter, mest medel- 
korniga men stundom grofkorniga och någon gång med 
porfyrlikt inströdda hvita ortoklaskristaller, vidare mörka 
mestadels finkorniga gneisvarieteter, grönstenar hvaribland 
uralitporfyr, glimmerskiffer med vittrade ortoklaskristaller, 
sådan den anstår i fast klyft på samma ställe o. s. v. Imel- 
lertid erbjuder krosstensgrusets likasom de öfriga lösa aflag- 
ringarnas petrografiska innehåll ringa vetenskapligt intresse, 
sålänge kännedomen om landets fasta berggrund ännu är så 
ofullständig som tills vidare är fallet hos oss. 
Krosstensgruset utbreder sig vanligen i något ojämna 
ågiga fält, men förekommer äfven i mer och mindre tydliga 
åssträckningar eller i en följd af kullar, som dock icke upp- 
nå någon betydlig höjd öfver omgifningarna och oftast Sy- 
nas stöda sig emot eller hvila på upphöjningar i den fasta 
berggrunden inunder. Någon gång finner man i dessa kross- 
grusbankar större och mindre ' fördjupningar, som ega en 
påfallande likhet med de s. k. åsgroparne och äro fyllda 
med sand-, ler- och torflager, såsom man kan se i de skär- 
ningar som äro aftecknade å pl. I. fig. VI, pl. IL. fig. TX: 
OCH Pl Vd 
Rullstensgrus. Åsbildningar med rullstensgrus och sand 
äro ganska allmänna i vissa delar af de trakter, genom 
hvilka Åbo—Tammerfors—Tavastehus” jernvägslinie sträcker 
Sig, och genomskäras på åtskilliga ställen af densamma. 
Sydligast har jag väl redan inom Lundo socken funnit 
rullstensgrus med mosand i en backe par tusen fot öster 
Om linien vid 14 v. å prof. från Åbo, men den första tyd- 
ligt utpreglade åsbildning träffas ej förr än på gränsen 
