ne 
60 
dem i ena sidoväggen af skärningen ungefärligen såsom pl. 
VII. fig, XXIV. utvisar. 
a. — gröfre grått rullstensgrus, med mera jämna stenar, 3'—6" 
i diameter. 
b. == finare rullstensgrus med små stenar, högst 1” i diameter. 
c. == grått medelgroft rullstensgrus med jämna stenar, 2-4" 
i diameter. 
d. = roststrimmigt, finare, skiktadt grus. 
e. — grått medeolgroft rullstensgrus, med stenar mellan 3 —6 
i diameter. 
f. == groft grått rullstensgrus med 6'—8” stora rullstenar, 
samt skiktvis inlagrade bäddar af mycket ända till 1 
kub. fot stora stenar. 
g. — uppkilande lager af finare, vexelvis grått och gult grus. 
h. = gult rullstensgrus med små stenar. 
Kasta vi nu en blick tillbaka på hvad i det föregående 
blifvit anfördt om de åsbildningar, som öfvertväras af Åbo- 
Tammerfors-Tavastehus banan, så finna vi att om dessa 
åsars allmänna beskaffenhet i de flesta fall ord för ord kan 
upprepas, hvad A. Erdmann”) sagt om de svenska åsbild- 
ningarnas yttre och inre egenheter. 
På ett 12—15 mil bredt landområde mellan Pöyttis 
sockens norra gräns och Kangasala kyrka, finnas alltså minst 
10 mer eller mindre parallelt med hvarandra i ungefär 
nordvest— sydostlig riktning löpande åsar, bland hvilka de 
fleste sannolikt utgöra hufvudåsar, men några troligen i en 
framtid kunna befinnas vara s. k. biåsar. Alla dessa ås- 
sträckningar gå, der de skäras af linien, ungefär i samma 
direktion som refflornas hufvudriktning på samma områden; 
endast vid Tammerfors har ännu observerats, jämte ett med 
åsen parallelt löpande reffelsystem (5 300—509 0), ett annat 
mot densamma mera vinkelrätt, gående 5 209-309 V,>+) 
+) Sveriges qvartära bildningar, Stockholm 1868; sid. 84, o. i 
AROR änfögt 
