72 
gelser, som kunna gifva någon upplysning om deras allmän- 
na beskaffenhet och utbredning. 
De förut beskrifna skiktade leraflagringarna ligga 
högst sällan i dagytan utan äro nästan utan undantag be- 
täckta af en mer och mindre styf, ofta sandblandad grå 
eller brun samt vanligen rostfläckig, oskiktad lera, hvilken 
sålunda intager en ansenlig ytvidd och utgör det allmänna 
och egentliga föremålet eller fältet för landtmannens bruk 
och verksamhet. Dess yttre beskaffenhet synes i allmänhet 
vara mycket vexlande på skilda områden, men mägtigheten 
uppgår vanligen till I' å 3' och blott sällan till 5 å 8 eller 
något mera. Någon motsvarighet till den artförändring af 
åkerleran som i Sverige förekommer med benämningen svart- 
lera har af mig icke blifvit observerad. 
Af långt inskränktare utbredning i fältet är deremot 
en annan yngre aflagring, som är allmänt känd under namn 
af mosand och företrädesvis synes ansluta sig till de egent- 
liga åsbildningarna, utmed hvilkas sidor den oftast ligger 
utbredd på ganska vidsträckta fält, men äfven någon gång 
ehuru i mindre utsträckning finnes afsatt på krossgrusåsarne. 
Den består af gröfre och finare, mer och mindre tydligt 
skiktad sand af olika gula, röda och grå färgnyancer. Större 
sandmoar med mer och mindre vackra furubestånd träffas 
nära Åbo—Tavastehuslinien på gränsen mellan Pöyttis och 
Loimijoki socknar, i Urdiala socken, vid Luolais och å Pa- 
rola malm nära Tavastehus 0. s. v. 
Som exempel på alluviala slambildningar, hvilka under 
vårflödena blifvit afsatta på dertill lämpliga ställen i de större 
och mindre vattendragen som öfvertväras af banlinien, må 
här omnämnas svämsand, i hvilken vid broanläggningen 
öfver Aurajoki i Hypöis by och Pöyttis socken påträffades 
skal af sötvattensnäckor på 10' djup under vattenytan, och 
