104 Robert Collett. 



M.- Totall. 143mm. y. 77mm. H. 48 mm . Chra. 12. Mai 1876. 



M. — 139 - « 72 - « 43 - Chra. 19. Mai 1876. 



M. — 135 - « 75 - < 46 - Chra. 21. Mai 1876. 



M. — 145 - « 77 - « 49 - Chra. 18. Sept. 1876. 



Fem. — 131 - « 70 - « 43 - Chra. 27. Mai 1876. 



Accentor modulärts, (Lin.) 1766. 



Gaar mod Nord ligesaa langt, som Ruticilla phönicurus ; saa- 

 ledes fandt jeg den i 1876 i Finmarken lige ud til de skovklædte 

 Dalfører ved Porsangerfjorden, saasom ved Børselven (70° 20'), 

 det nordligste Sted paa Jorden, hvor denne kan forekomme rugende ; 

 i 1866 medbragte Prof. Esmark til Univ. Mus. en Unge i sin 

 spettede Dragt, skudt ved Elvenæs i Syd- Varanger ult. Juli s. A. 

 Den har en tilsvarende Udbredelse i vertical Retning, og er saaledes tem- 

 melig alm. paa de sydlige Høifjelde i Naaleskovens øverste Dele. 



M. Totall. 158™. y. 66™™. H. 56™m. Chra. 7. Mai 1876. 



— 153 - « 68 - « 59 - Vallø 24. Sept. 1872. 



Fam, Cinclidæ. 



Ci ne lu s aquaticus) Bechst. 1802. 



I de fleste nyere systematiske Værker opgives, at den scandi- 

 naviske Form af denne Slægt (Linnes Stumus cinclus) adskiller 

 sig ved et fuldkommen ensfarvet sort Underliv fra den mellem- 

 europæiske C. aquaticus, Bechst., der har et mer eller mindre 

 bredt mørkt rødbrunt Felt nærmest den hvide Brystplet, en For- 

 skjel, som endog ansees betydelig nok til at udskille den nordiske 

 Form som en egen Art, (C melanogaster, Brehm 1823) ; men denne 

 Paastand kan ikke begrundes ved det virkelige Forhold. Maaske 

 kan det opstilles som Regel, at de nordiske Exemplarer have et 

 idethele mere ensfarvet sort Underliv, end de mellem- og sydeu- 

 ropæiske ; men ligesom der blandt de sidste optræder Individer, der 

 ikke kunne skilles fra den scandinaviske sortbugede Form, (hvil- 

 ket Mr. Tristram har vist finder Sted i Pyrenæerne), findes den 

 sorte Farve ingenlunde ublandet hos vore nordiske Individer, men 

 der er hos mange mere eller mindre tydelige Spor af rust- 

 brun Jndblanding, og denne kan endog blive saa stærk, at Indi- 

 viderne i intet væsentligt kunne skilles fra de typiske C. aqua- 

 ticus. 



