Mindre Medd. vedr. Norges Fuglef. 1873—76. 



109 



rigeligere Fjærklædning, end P. 

 palustris. 



Kinderne ere altid renhvide, 

 Underlivet i Midten hvidagtigt, 

 paa Siderne mere graaagtigt. 



Hætten er lang, og naar 

 ned mellem Skuldrene til Begyn- 

 delsen af Ryggen. 



Ryggen er graaagtigt aske- 

 blaa, Vingefjærenes ogHalefjære- 

 nes Kanter af samme Farve eller 

 noget lysere; Halen er stærkere 

 afrundet, saaledes at det yclerste 

 Par Fjære constant ere 4— -5 mm 

 kortere, end de mellemste, under- 

 tiden indtil 8 mm . Denne sidste 

 Character har altid holdt Stik hos 

 de af mig undersøgte Individer. 



Er jevnt udbredt i de fleste 

 af Landets Dele, stiger paa Fjel- 

 dene op i Birkebeltet, og er den 

 eneste nordenfor Polarcirkelen 

 forekommende Form, deroptræ- 

 der i Finmarken saalangt, som den 

 sammenhængende Skov stræk- 

 ker sig. 



Den har Tilhold i Naale- 

 skovene, ruger helst i disses Ud- 

 kanter, streifer blot Høst og 

 Vinter ud i den rene Løvskov, 

 ofte i Selskab med P palustris 

 og andre Arter. 



Den ruger i et af Fuglen 

 selv hakket Hul i entørraadden 

 Stamme eller Gren, bygger her 



mindre rigelig om Vinteren, end 

 hos P borealis. 



Kinderne ere graa, kun med 

 en urent hvid Farvestribe lige 

 under Øinene; Underlivet er over- 

 alt temmelig ievnt anstrøget af 

 graaagtigt gult. 



Hætten naar blot til Midten 

 af Nakken, har i Regelen stær- 

 kere Glands, end hos P. borealis. 



Ryggen er graabrun, ligesom 

 Vinge- og Halefjærenes Kanter; 

 Halen er mindre afrundet, saa- 

 ledes at det yderste Par Fjære 

 yderst sjelden ere over 4 mm kor- 

 tere, end det mellemste Par, men 

 i Regelen blot l-2 mm . 



Er en udpræget Lavlands- 

 form, der forsvinder allerede i 

 de subalpinske Dele; i horizon- 

 tal Retning overskrider den neppe 

 Nordland, er med fuld Sikker- 

 hed endnu ikke truffen ovenfor 

 Trondhjem Stift (65°). 



Har altid Tilhold i Løvskove 

 og Haver, findes aldrig indenfor 

 Naaleskovenes Udkanter, og idet- 

 hele kun undtagelsesvis ogsaa 

 ber. 



Den ruger i alle naturlige 

 Træhullef i friske Stammer, og 

 bygger et Rede, hvis Hovedbe- 



I Dressers «A History of the Birds of Europe«, Part 11 — 12 (Aug. 1872) 

 tillægger denne Forf. dette Halefjærenes indbyrdes Forhold ingen Betyd- 

 ning, ifølge de Undersøgelser, som han har kunnet gjøre ved de i hans store 

 Musæum opbevarede Individer. 



