196 



Robert Collett. 



Anser erythropus, (Lin.) 1766. 



I Valget af sine Rugesteder i Norge er denne Art idethele 

 temmelig local, og skjønt den ruger talrigt paa flere Steder i 

 Finmarkens indre Dele, mangler den ogsaa over større Stræknin- 

 ger. I de egentlige Kystegne synes den ikke at forekomme ; et af 

 de yderste Rugesteder er ved Fjeldvandene i Bunden af Tanafjor- 

 den, medens den aldrig, som paastaaet, ruger paa Tamsø. Alle 

 de Æg, som jeg under dette Navn har seet fra denne Localitet, 

 tilhøre idethøieste en Form af A. segetum. 



Æggene lægges omkring Midten af Juni. I hvert af de seneste 

 Aar har jeg gjennem Sorenskriver Hammer erholdt enkelte Kuld 

 Æg af denne Art fra Kautokeino; et saadant fra 1876, bestaa- 

 ende af 6 Æg, fundet 13de Juni, maalte: 



L. 75^mm., Br. 50 mm 

 _ 75^mm., _ 51 mm. 

 _ 77^nmi., - 5C%m m . 



L. 76 mm., Br. 50 mm. 

 _ 75 mni., _ 50 l ^mm. 

 - 76^mm., _ 51 mm. 



I Anarjoki traf Forstmester Barth Hunnen med 5 Unger, der 

 ikke endnu vare fuldt fjærklædte, men af Størrelse som ' 'anner 

 af Anas boschas, Iste Aug. (1857.) 



Ogsaa af denne Art findes fra og til overvintrende Ind., selv 

 ved de nordlandske Kyster, hvor Sognepr. Heltzèn fik et Ind. i 

 Januar Maaned. Under Trækket er den iøvrigt kjendt paa de 

 fleste Steder langs Kysten, hvor jevnlig et eller andet Ind. bliver 

 skudt, især om Høsten. 



71/. Totall. 630™™ V. 412™™. H. 120™™. Kvænangen, Finmarken 



pr. Juni 1876. 



Bernicla leucopsis, (Bechst») 1809. 



I „Remarks" p. 279 har jeg fremsat og søgt at begründe den 

 Antagelse, at den lille og mørkfarvede Gaaseart, hvoraf aarlig et 

 Par indfinder sig og ruger paa Fugle- og Fiskeværet Borgevær i Lo- 

 foten, tilhører ovenstaaende Art, der hidtil kun er funden spora- 

 disk rugende paa de arctiske Ølande i Europa, og ikke andetsteds 

 i Scandinavien. Ved et Par nye Breve fra Eieren af dette Fiske- 

 vær. Hr. Irgens, er denne min Antagelse bleven yderligere bestyr- 

 ket. Efter min Anmodning giver han en udførlig Beskrivelse af 

 Individorne, hvoraf fremgaar, at Farven paa Halsen er mørk lige 

 ned til den nogel lysere Hug, Kinderne hvide „indtil bagenfor Ørene," 



