Om Trondhjems stifts geologi. 5 



såvel den midlere, som den yngre afdeling op til stor mæg- 

 tighed, medens de samme afdelinger tyndes i udkanterne. 



Den ældre afdelings störste mægtighed synes at være 

 ved Trondhjem og i Ytterön, mindre er den omkring Røros, 

 om end også her ikke uanselig. Derimod tyndes den fra 

 Ytterön over Inderen. Længer öst i Lierne får den igjen 

 stor mægtighed, såvidt hidlil vides. 



Gulaskiferne. 



Trondhjemsfeltets överst liggende eller yngre, mægtige 

 lagrække har jeg tidligere med hr. Hauans benævnelse fra 

 det törste nndersögelsens år kaldt Gulaskiferne. Ægte 

 skifere, tilhörende denne afdeling, står opefter en stor del 

 af Gulas dal, som igjen er Trondhjemsfeltets störste snillinie. 

 Det sted, hvor de först optrådte for os med indlysende op- 

 fordring til at skulle udskilles som en særskilt afdeling, var 

 ved Stören, kort öst for jernbanestationen. Dette er også 

 et sted, hvor man bekvemt kan erhverve sig et indblik i 

 dette felts karakter. Fra de grönne lerstene, skifere og ler- 

 sandstene i Stören snævringen (vest for stationen) kommer 

 man her pludselig ind mellem de grå glindsende lerskifere, 

 sorte lerskifere, som i höi grad minder om Kristianiadalens 

 alunskifer, glimmerskifer o. s. v. 



Kun i henseende til leiningen var ikke dette sted let at 

 tyde, da lagrækkerne moder hverandre i ganske sammenpres- 

 sede lagstillinger, og da derhos lagning og skifrighed åben- 

 bart ikke viste samme faldretninger. Man måtte altså, 

 begyndende fra dette punkt, forsöge at udsondre det mæg- 

 tige skiferfelt, idet man håbede at finde andre afgjörende 

 punkter, hvor det samme felt på en uimodsigelig made 

 leiede sig til omgivelserne. Af sådanne punkter er der 



