12 Th. Kjerulf. 



vist af Hauan), i Örlandet (påvist forlængst af Keilhau), 

 mellem Bjugnfjorden og Skjörnfjorden og i Urlandets spidse, 

 derfra udover öerne i Trondhjemsleden, på Hilterens indre 

 rand, og i Smölen (Hauan). 



Med samme typiske sandsten og konglomerat optræder 

 afdelingen i Nordfjord o. s, v. 



Denne oven angivne rand af den midlere afdeling, lig- 

 gende yderst ude ved havet så langt op som i Lekö, hvor 

 den er afbrudt af grönsten og serpentin (Hauan), forklarer 

 hine, i förste del omtalte, i grundfjeldet indgående flige af 

 Trondhjemsfcltet, hvilke ved undersøgelsens begyndelse 

 voldte meget besvær, såsom intet, end ikke den sande ho- 

 vedgrændse af elet indre felt mod grundfjeldet, var forud givet. 

 De indgående flige ved Skjörnfjorden, i Rissen, ved Holden- 

 vand antyder sammenhæng, som engang fandt sted helt ud 

 til kysten. Mægtige eruptivmasser ligger nu imellem. 



Den ældste afdeling s grændse mod grundfjeldet. 



Ovenfor blev den midlere afdeling fulgt og afgrændset 

 i sin helhed. Den omslutter den yngre afdeling, og er selv 

 igjen omgivet af den ældre afdelings lagrækker overalt, 

 hvor ikke lagrækkerne er afskårne ved eruptiver. Af 

 störst betydning er her naturligvis grændsen mod grundfjeldet. 



Den ældste afdelings grændse mod vest, hvor den ligger 

 over grundfjeldet, fölges således: fra Surendnlsfjorden over 

 Langvola, Fagerfjeld syd for Solåsvand, nord ved Rindal, 

 syd for Hosto vand, i Örkedalen nord for Mo kapel, vest 

 for Simsvand, Börsvotta, Budviken, öst langs Gusladmyren 

 på Bynæssets halvö, derfra ud til Flakskjær og på den 

 anden side af fjorden vest for Lexviken o. s. v. 



1 delte lob kunde denne vigligr förste og fundamentale 

 crrændse slet ikke formodes fra först af [folge de fôr under- 



