Om Trondhjems stifts geologi. 59 



at disse ertsforekomster ikke forholder sig som helt mellem 

 lagene regrlmæssigt udbredte erlslag, men som mellem la- 

 gene indstukne ertslinealer. 



At disse ertslinealer ikke tilhön r en almindelig samti- 

 dig udfældning sees i lagrækkerne. Ertsforekomsterne kunne 

 ikke, endog^med den yderste vold, bringes til at danne en 

 og samme horizont. Såfremt man vilde tvinge erlstore- 

 komsterne til exempel i förste kolonne (se oversigten ne- 

 denfor) sammen , matte man ignorere en lagfölge af over 

 3500 fod, i anden kolonne måtte man under samme forsög 

 ignorere en lagfölge af 3000—6000 fod o. s. v., i syvende 

 kolonne måtte slöifes en lagfölge af omkring 3000 fod. 

 Om disse ertsforekomster skulde være samtidige med 

 lagene og desuagtet ikke lag, men kun |linealer, da må 

 der være ikke et, men mange ertsnivåer tilstede. Det er 

 klart, at udsigten til rigdom ved denne forestilling betydelig 

 udvides. Men den er feilagtig. Thi i den överste afdeling 

 (se oversigten) måtte da 2 — 3 ertsnivåer findes, hvilke 

 ikke kan spores som parallele linier i de horizontale ra- 

 der, i den midlere afdeling måtte 2—3 ertsnivåer være 

 tilstede, på grændsen mellem denne og den ældre afdeling 

 måtte et ertsnivå findes, og i den ældre afdeling måtte 

 2—3 ertsnivåer være tilstede. Men der sees ingen. Lag- 

 rækkerne kunne fölges, ertsnivået sees, ikke hvor de samme 

 lag dukker op, men kun langs visse linier, som styres af 

 eruptiverne. 



Et meget simpelt, skjönt möiefuldt middel til at komme 

 efter, om ertsmasserne er kontinuerlige i samme lag eller 

 horizont, er at folge disse lag. Vi fölger altså lagene på 

 overfladen i deres svingninger og i deres buede löb, i snittene 

 D: i dybet i deres foldninger og forskjellige stillinger. Före- 

 tages dette, da vil vi henover meget store strækninger savne spor 



