60 Th. Kjerulf. 



af erts netop i de lag, hvor ertsen skulde være tilstede, såfremt 

 den fulgte laget,eller danne de et leieifölge de gamle anskuelser. 



Atter henover andre strækninger vil vi mode erts lig- 

 gende i visse linier, hvilke tillige tildels er lagenes linier, 

 men her kommer den styrende årsag tillige tilsyne i nær- 

 heden nemlig eruptiverne. 



Når vi således fölger (ved eruptiven 4) Kvikne gru- 

 bes lag i Gulaformationen nordover, kommer vi i en dybere 

 horizont til Undals grübe. Men her er vi i nærheden af 

 Orklas granitfelts ostgrændse og vældige udlobere. 

 Længer nord på strækningen mod Stören og derfra over 

 til Sælbu sø o* s. v. savnes ertsforekomster i denne horizont, 

 som er let at folge, da det er en al de mest udprægede og 

 tidligst iagtlagne formationsgrændser. 



Fölger vi fra den ved Kvikne nærliggende Indset grübe, 

 som ligger i den midlere afdeling (lersandstenen), disse lags 

 horizont, da föres vi syd for Mærkespynten på Örklachausseen 

 i en sving over Orkla, derfra vest for Birkaker og op til 

 Storensnævringen. På denne stræknings hele lob sees ikke erts, 

 men vel ved Indset, hvor graniten står lige i nærheden, og 

 nogle spor i Sognedalen, hvor gronstenkjæden står lige nær. 



Forsöges nu også snittet i dybet: et bredt snit over 

 Navadal, Kvikne, Harsjö, Muggruben vilde efter de for- 

 håndenværende iagttagelser blotte en fladbundet skålleining 

 med en skrå rand i vest (ved Navadal), med en Had hund 

 (længere östover fra Kvikne), endelig med en mrsten lodret 

 opböiet rand (i öst ved Harsjö). Skaien selv indtages 

 af Gulaskiferne, og Kvikne grubes ertsårer befinder sig i 

 skålen. Men Indset eller Navadals grübe befinder sig un- 

 der skålens rand i den underliggende lersandsten, Harsjö grübe 

 på den anden side ligeledes under skalens rand. Ser vi 

 os om efter den styrende årsag for de steilere lagstillinger 



