81 



vil i den forlængede ströglinie träffe i en afstand af 2300 

 fod i ret linie adenfor den bradte bratside af rnbeåsen. 



Sammeslags fltisspat, som sees i Storgrubens östre del, 

 lilliörer også Olterstenens gabbro. Man kan slå store hånd- 

 stykker på begge steder. 



Mellem gårdene Forberg, Stangerholt, Barstad og den 

 bratte skrent ved Folstadgrnberne er alt bedækket. Hvad 

 ber ligge nærmest under skrenten vides ikke Grubeåsens 

 kvartsillag stryger op i retning til Hundslangen i öst. Om 

 her var ertsleier og ikke ertsårer tilstede, da skulde leiet 

 folge lagene i denne retning. 



Storgrubens splittede ertslineal fölger retningen v.— ö. 

 Le Bretons derimod peger mod n. o. 



"Storgrubens erlsstok går i öst lige ud i dagen med en 

 mægtiuhed af 3—5 favne, medens den i vest synes at tabe 

 sig i imprægnationer i skiferen, efter at have sendt en mængde 

 forgreninger ind i denne. Også i faldets retning (3: af la - 

 gene mod nord) splitter stokken sig i en mængde fine rami- 

 fikationer. Den vil således få et ganske forskjelligt udscende, 

 a!t eftersom den blottes. Såfremt den blottedes fra öst og 

 s. ö , vikle man finde stokken anstående i sin hele mægtig- 

 hed lige ud i dagen, vistnok skjult af ras, forårsagct ved 

 nedslyrtning fra det med svovlmetaller imprægnerede been- 

 gende over stokken. Men begyndte man fra syd og fra 

 vest, vilde man kun finde små udlöbere, indlil man efter at 

 have fulgt disse 10 til 30 favne vilde stöde på den samlede 

 erlsinasse". (A. Bachke). 



De vedföiede tegninger, som viser (efter Bachke) dette 

 forskjellige udseende i de nævnte retninger, giver summen af 

 hvad enhver kan se på selve stedet og udfinde af karterne 

 og profilerne på værkets kontor. 



Om muligt end tydeligere end i det indre af Storgruben 



