87 



l'dbredclscn i Foldalen er fra Grimsdalcns grübe til 

 Foldalens hovedgrube og videre i retningen, derhos sees den i 

 Äödålshöidens östro Bide. Spor af granulit er derhos at se 

 i Meråker og ved Færsjo, tilligemed protogingraniten der- 

 steds, som med sin smudsig grönlige farve, sine sletter, sit 

 anlæg til en finirertyk skifrighed, let forvexles (i småbiter) 

 med de grönne stråler selv. . 



Med Foldalsgranulitcn må ikke den saussuritgabbro for- 

 vexles, som sees ved Lichtloch til Foldals grübe. 



Alderen. I Rödalsböidens östre side bryder granuïiten 

 gjennem Gulaskiferne. I Meråker og ved Færsjo gjennem 

 den midlere afdelinsrs lerstene. I Foldal gjennem den ældre 

 afdelings kloritskifere. Den horer således til de yngre 

 eruptiver. 



Dovregraniten. ØrJdas og Singsås granit. 



Den lyse granit, der hyppigt gjennemsætter Gulaskiferne 

 således ved Eidets hytte, i Singsås, ved Folstad nær Stören 

 og overhovedct langs jernbanelinien, og som i talrige gange 

 gjennemplöier glimmerskiferzonen lige fra Skarven (på grænd- 

 sen mellem begge amter) til Sjækerfjeldene, men som også 

 sees særdeles tydeligt at trænge op i den midlere afdelings 

 lersandstene, på Birkakerehausseen, Indsetchausseen, chausse- 

 stykket Sogndal til Stören: er yngre end de hyppige grön- 

 stene. Exempel (K. Hauan) Elsjöknippen ved Elsjö s.v. ved 

 Öiungens gabbrofelt, hvor graniten sætter gjennem grönsten- 

 gabbrofeltet. 



Denne granit forholder sig (som overhovedct alle erup- 

 tiver) særdeles hyppigt „leieformig", idet den sætter op en- 

 ten mellem virkelige lag eller mellem skifrighedens planer. 

 Men allerede C. F. Naumann har gjort opmærksom på, at 



