gjennem grundfjeldet og gjennem de i Veslranden indgående 

 flige af Trondhjemsfeltet. 



Der lör lindes yngre granilfelt, li ici t i 1 overseede, ind- 

 imellem denne store udbredelse af gammel granit. Hele kjæ- 

 dens tilværelse var ved undersögelsens begyndelse ikke anet, 

 end sige nogen distinktion opstillet mellem yngre og ældre 

 graniter hrr. 



Men indenfor vestranden findes, ligesom længer syd den 

 hvide granit, protogingraniten, gabbro og grönstene, også 

 her de samme eruptiver, og disse er afgrændsede. 



Protogingranit har stor udbredelse öst for Namdalen ved 

 Tunsö osv. Gabbro, saussuritgabbro og grönsten har stor 

 udbredelse mellem Fiskum og Kværnbergson, man kunde 

 kalde det Heimdalshaugenes felt. 



Langt ude er derhos Vestrandens granitmur yderligere 

 befæstet ved Lekös vældige grönslene og serpentinmasser, 

 påvist af K. Hauan. 



Overhovedet gjör sig gjældende i fjord og dal de samme 

 hovedrætninger som i eruptivernes linier: en retning dels 

 n. o., dels n. n. o,, i Veslranden, Leköfjord, Indre Folden- 

 fjorcl, Vestrandens granit, Namdalens granit, diverse gange og 

 kupper. En anden retning tværs mod denne n.v. i Namsfjordene. 



Atter en anden retning o. n. o., i Snåscn, Sanddölas dal, 

 granit og protogingranit, og en retning n. n. v. tværs over 

 Lierne, protogingranit. 



Protogingraniten 

 Iængst nord i Trondhjemsfeltet horer mellem de yngre erup- 

 tiver. Den er udbredt i betydelige masser vest ved söerne, 

 Limingen og Tunsjö. Det markerede fjeld „Guden" eller 

 Tunsjöguden, en ö i Tunsjö, består af den, Derhos er den 



