Ol 



hatton til Laksjö n. n. v., og en liden parallel ryg fmdos 

 længer öst (syd for Laksjø). 



Den vestlige rand löber fra Jævsjohatton til Andorvand 

 n. n. v. Protogingraniton er endnu kjondelig ved Andor- 

 vand, men herfra mod Sanddölas dal kan dens grændse mod 

 den rode stribede granit, hidstrygende fra Snåsenvandets 

 nordside ikke fölges over de iiveisomme vidder. 



Den turde endnii være kjendelig, lidt længer nord, i 

 Halden og Tömmerås, strygende i nordlig retning. 



På begge sider, i öst som i vest, omgives graniten med 

 brede zoner af stærkt forvandlede, hærdede lag — indtil 

 gneisagtigc, kvartsskifer, helleflint osv., hvilke i vest ligge 

 under Gula skiferne, i öst ligge jævnsides med Liernes lag- 

 rækker, og nord om Laksjö jævnsides med de skifere, der 

 her ligger under den midlere afdeling. Det tor således sæt- 

 tes som vist, at graniten gjennembryder den ældre afdeling. 



Nord for Sanddölas dal optræder igjen protogingranit 

 omkring Heimdalshaugenes grönsten-gabbrofelt i bredde fra 

 Fiskum i Namdalen til Havdalsfjeldene henimod Tunsjö. 



Protogingraniten bryder her igjennem den midlere af- 

 deling, med hvis lerstene og lersandstene den synes nogle- 

 steds i höi grad at sammenflyde, således at det endog for 

 et hurtigt blik ikke er let at sige hvad slags håndstykket er. 

 Dette gjælder visse blegtfarvede afændringer af småt korn. 

 Men afslibes en flade af håndstykket og tager man så lupen 

 tilhjælp, svinder uvisheden. 



Den går over Tunsjö, hvor den danner Guden, og nord 

 for Tunsjö. Længer n. o , har den endnii udbredelse mel- 

 lem Namsvandets östre ende i retning n. o. over Jadnems- 

 fjeldene, hvor den ved Saxvand, vest for Jadnemsröset no. 

 204 på rigsgrændsen optræder aldeles lig Usvikens protogin- 



