Islands vulkanlinier. 155 



smeltede og oppressede masser på gangrummene findes igjen 

 mangesteds bænk efter bænk i selve de store fjddkolossers 

 væggc. Gangenes spalteretninger ere som sagt 4. En af 

 disse retninger savnes altså mellom retningerne for de nu 

 spillende vulkanske ettervirkningers spalter og for de gamle 

 engang opsprungne gjå; thi disse retninger ere 3, og en af 

 disse sidste retninger savnes igjen mellem de nyere vulka- 

 ners egne opspringende revner; thi disses retninger ere kun 

 2. Men disse 2 retninger ialfald må nu gjenfindes såvel i 

 vulkanernes geografiske udbredelse som i udbrudstidernes 

 tabeller. 



5. For at gjöre dette indlysende, er det nödvendigt at 

 overskue beliggenheden af de enkelte udbrudssteder, ud- 

 tryktc ved punkter i tegningen , og ved nogle navnets be- 

 gyndelsesbogstav. 



Snefellsjökel har efter Robert, som under den franske 

 expedition 1835 besteg vulkanen, på toppen en krater, hvis 

 udbrud synes at have vendt mod nv. Lavamarker findes 

 ved dens fod i vest, Ennisfjeld. Halvöen viser derhos gamle 

 kratere, hvorfra lava sees udbrudt. I nord ved Hraunsfjar- 

 darvaln (lava-fjords-vandet), i syd nærmest Snefells fod Bu- 

 daklettur, længer östligt Raudaklettur, videre en eruptions- 

 krater i Haskaskard, videre kraterne Eldborg, hvorfra Bor- 

 garhraun udbredtes omkring år 880, ved sydkysten på halv- 

 öens rod» Fremdeles lidt længer öst krateren Holmr i Hi- 

 tardalr, og længer öst inde i landet de 2 små kraterkegler 

 Brok eller Gråbrok i Nordråensdal, syd for den navnkun- 

 dige trachytpyramide Baula, og nær det ligeså berömte finde- 

 sted for planterester mellem brunkullagene ved Hredavatn. 

 Når hertil lægges efterretningen om et udbrud ude i havet 

 ved nordvestsiden af Snefellsjökel 1219, så er dette de ty- 



