156 Th. Kjerulf. 



delige tegn på vulkansk virksomhed i denne del af Island. 

 Disse udbrudssteder sees på kartet ved SEB, 



De synes vistnok at antyde en linie i retningen vest- 

 öst, svarende til selve de to store halvöer med Snefellsjök- 

 len på den ene side og med Reykjanesset på den anden, 

 ved hver sin side af det store gab, som nævnes Faxafjördr 

 fra opdagernes tid, da Floke i folge med Faxe noget för 

 år 870 kom seilende ind her, og det ord faldt: dette må 

 være stort land, siden flodmundingerne ere så store. 



Udenfor Reykjanes eller den i sydvest udstikkende spidse 

 har skeet mange udbrud i havet af en undersöisk vulkan. 

 Zirkel opförer på sin liste over de islandske vulkaners ud- 

 brud — såvidt jeg ved den fuldstændigste — 11, hvoraf det 

 forste i 1210, de sidste större i 1783. Det var ved dette 

 sidste udbrud at Nyö blev dannet og taget i besiddelse, men 

 den nydannede ö forsvandt snart igjen. Også i 1834 har 

 været spor af udbrud. 



Idet man går östover, folge på Reykjanessets halvö og 

 fortsat inde i landet disse navne, sandsynligvis eruptionsste- 

 der (de sees mærkede som kegler og lava derfra eller der- 

 omkring på Gunlaugssons kart); Trölladyngja, det samme 

 navn som for en stor vulkan nord ved Vatnajökel, videre 

 Kistufell, Hvalhnukr, dernæst Skålafell, stedet for udbrudet 

 ved Ölfus, nemlig Thurar-hraun ved Thingvallavatns syd- 

 vestlige ende, år 1000, den dag, da Olaf Trygvasons ud- 

 sendinge talte på lovberget ved Thingvellir tor at kristne 

 folket, og da budet fra Ölfus gav hcdningerne leilighed at 

 svare, at nu vare de gamle guder vrede. 



Længcr ind ved Storaborg so. for vandel, samt længer 

 östligt, så langt ind som nord for Hekla, ved Raudakambar 

 atter en række kegler samt lava derfra. Disse udbrudsste- 

 der fölge efter hverandre på kartet betegnede R S R. 





