Islands vulkanlinier, ltl 



udvise, at den nuværende vulkanitet arbeider på visse linier, 

 tydeligst disse 2 retninger: 



En sydvest-nordostgående. Her ligger Hekla, Trølla- 

 dyngja, Herdubreid. Linien udpeger sig på Islands kart, 

 thi hovedretningerne i kyst, fjeld og fjord lobe paralel 

 den, yderst mod nordost Laugarncsset, midt i landet ind- 

 sænkningen mellem Hofsjökel og Vatnajökel, hele sydkystens 

 lob, Thjorsåens snodige lob, de store berömte spalter ved 

 Thingvalla osv. 



En nord-syd gående. Her ligger Krafla, Leirhnukr, 

 Österfjeldene, Dyngjufjeld, Askespyeren for 29de Marts, ste- 

 det nord ved Vatnajökel, Örefa. Linien udpeges med Mel- 

 rakka halvöens fremspring i nord, Örefajökelens nordsydiige 

 höining i syd, Dyngjufjeldenes retning, Skjalfandafljots snor- 

 lige lob, Myvatnspalterne osv. 



Tabellen fortæller i sin nuværende form: I de ældste 

 tider indtil omkring år 1000 virksomhed i de vestlige linier 

 samt i Kolla. Dernæst Heklas store askeudbrud 1104, og 

 nu indtil omkring 1204 virksomhed i Hcklalinien. Dernæst 

 atter virksomhed i de vestlige linier endende med udbrud i 

 Kolla, også i Hekla. Heklas store udbrud i 1294 og 1300 

 og virksomhed over hele Heklaliuien i 1340, tillige navnlig 

 i mellemtider paa andre linier. Medens Hekla hviler efter 

 1390, alter virksomhed i den vestlige linie og först i Kötla. 

 Atter fornyet virksomhed i Hekla og på hele Hcklalinien 

 1436 til 1554. Dernæst virksomhed i de vestlige linier be- 

 gyndende med Kolla. Heklas store udbrud 1693 afslutter alter 

 en omtrent 100 årig virksomhed i Hekla, som har vexlet 

 med Eyafjalla og Kötla. Dernæst medens Hekla hvijpr, först 

 virksomhed i de vestlige linier og Kötla, derpå de store 

 udbrud af Krafla, Leirhnukr m. fl. på Myvatnslinien lige ned 

 tilÖrefa, 1716—1753, hvorhos også Kötla vedbliver længst. 



11* 



