236 C. de Seue 



hæver sig op henimod fjordbredderne. Dette forhold er i 

 virkeligheden heller ikke anderledes, end man må vente, 

 når man erindrer sig, at temperaturens vandring nedad 

 gjennem jorden går meget langsomt. Luftens temperatur 

 på denne tid (ca. 9°) vil således neppe have trængt over 

 et par fod ned i jorden; dybere nede vil der være lavere 

 temperaturer, og man skal vistnok ikke behøve at gå langt 

 ned, før man finder temperaturer, der er lavere end fjor- 

 dens laveste temperatur (ca. 4°). Efter de undersøgelser 

 man har i denne retning, er der al grund til at tro, at 

 vinterkulden omtr. på denne tid er trængt dybest ned i 

 jorden; hvor lav denne temperatur er, kan ikke siges, men 

 det er vistnok overveiende sandsynlighed for at den er 

 under 0°. 



Jeg tror således, at man kan antage, at jordbunden 

 ved fjordens bredder virker afkjølende på fjordvandet, at 

 man altså heri har forklaringen af, at isothermerne på 

 denne tid hæver sig op mod fjordbredderne. Om hvor 

 langt ud fra bredderne denne virkning strækker sig kan 

 intet med bestemthed siges, men forsåvidt der ikke er 

 grund til at tilskrive strømmen betydning ved temperatur- 

 forholdene i dybet, synes den omstændighed, at isothermerne 

 hæver sig op ved banken (se tværsnittet) at vise, at virk- 

 ningen strækker sig lige til midten af fjorden. 



Noget forsøg på at forklare det andet fænomen, at det 

 kolde vand skyder sig forholdsvis høit op mod overfloden 

 på steder med stor dybde, vil jeg ikke gjøre, fordi dette 

 forhold, sålænge der ikke foreligger flere analoge iagtta- 

 gelser, lettelig kan være et rent tilfældigt, og i så fold 

 vilde en forklaring være utidig og forhastet. Jeg har gjort 

 opmærksom på dette af mine få iagttagelser fremkomne 



