Svartisen. 



Den 21de juli reiste jeg fra Mo ved bunden af Ranen- 

 fjorden opover mod Svartisen. Den sydligste del af denne 

 er den gletscher, som skyder signed i Svartisvandet. For 

 fra Mo at komme til denne må man først sætte over den 

 inderste del af Ranenfjorden til Yttern, hvorfra man har 

 kjørbar vei omtr. \ mil over en ikke synderlig høi ås, der 

 skiller Ranenfjorden fra Langevandet, som danner en ca 

 \\ mil lang for største delen øst — vestgående indsænkning. 

 På Langevandet ror man en god \ mil til våndets østlige 

 ende, hvor man tager op gjennem Røvaselven i nordlig 

 retning. Elven er tildels temmelig strid, og man må være 

 belavet på at anvende 4 timer på den omtr 1 mil lange 

 vei. Elven dannes ved forening af 2 elve, der begge kom- 

 mer fra Svartisen og altså indeholder gletschervand; men 

 de er mærkelig forskjellige i udseende. Den ene, Blakåen, 

 er, som navnet antyder, meget grumset og har i sjelden 

 høi grad den for gletscherelvene eiendommelige farve 

 Imidlertid skal, efter hvad der blev mig fortalt, de glet- 

 schere, hvorfra den får sit tilløb, ikke være synderlig be- 

 tydelige og på langt nær ikke så stor som Svartisgletsche- 

 ren; sandsynligvis må terrainet, som den gjennemlober. 

 være af meget løs beskaffenhed. Den anden, Svartiselven, 

 kommer fra Svartisvandet ; den er moget klar og røber 

 ikke ved sin farve sin herkomst. Svartisvandet har imid- 



