Undersøgelse af Svartisen 259 



maal, så er det altså min mening, at man aldeles ikke 

 vil få mere af fjeldgrunden bortslidt end et kvantum, der 

 svarer (bøist sat) til skuringsmaterialets, og denne afsku- 

 ring vil ikke kunne koncentreres til enkelte steder. Man 

 kunde maske falde på at sige, at der blandt skuringsmate- 

 rialet fandtes enkelte ubyre fjeldstykker, der vilde fure 

 underlaget dybere end de andre, fordi de holdt så meget 

 længere ud, men for at fure ud en hundreder favne dyb 

 fjord måtte der frygtelige klippestykker til, og det er kun 

 fantasien som flytter bjerge, ikke gletscheren. 



Besvarer man spørgsmålet med ,,nei : ', så må man have 

 nyt skuringsmateriale. Men hvorfra får man det? Ingen 

 vil vel påstå, at gletscheren kan rive stene ud af fjeldet. 

 Vistnok har en fremadskridende gletscher en uhyre kraft' 

 men denne kraft kan ikke koncentreres således som den 

 måtte for at kunne rive stene ud af fjeldet. Vore nuvæ- 

 rende gletschere får sit skuringsmateriale derved, at der 

 fra de nøgne fjeldpartier ved kanterne af gletscherne falder 

 stene ned på eller ved siden af gletscherne. Disse stene 

 løssprænges af fjeldet ved at våndet snart fryser, snart 

 tør op i de mulig forekommende sprækker i fjeldet. Noget 

 sådant kan ikke have fundet sted i den tid, da gletscherne 

 dækkede landet; thi under sådanne forhold sank tempera- 

 turen under gletscherne ikke under 0°. Skulde der hist 

 og her rage en enkelt bjergknaus frem af sne- eller ismas- 

 sen, så kunde der vistnok fra disse komme stene, men om 

 end disse var dygtig store, så var de opslidt inden de 

 nåede synderlig langt, og de stene, som mulig kunde falde 

 ned fra nøgne fjeldsider langs de store istrømme, kunde 

 ikke komme til bunden af gletscherne og altså ikke bidrage 

 til at gjøre udhulingerne dybere. Det er forøvrigt såre 



