Indvandringen af Norges Flora. 297 



Ogsaa Silurformationens eiendommelige Flora er 

 af en kontinental Charakter; thi dens charakteristiske Arter 

 mangle for det meste aldeles vestom Fjeldryggen; den rigeste 

 Silurflora er Ølånds og Gottlands, og disse Øer ere ogsaa 

 længst fjernede fra Vesterhavet. Medens den arktiske Flora 

 synes at sky milde Vintere, synes de Arter, som voxe i Urerne 

 og paa Silurformationen at behøve stærk Sommervarme, 

 og herved er maaske alle disse Planters kontinentale Cha- 

 rakter betinget; thi Kontinentalklimatet har baade strengere 

 Vintere og varmere Sommere. 



Ovenfor er sagt, at det løsere Underlag har den største 

 Rigdom paa sjeldne Arter. Disse Arter vise en Mængde 

 mærkværdige Sprang i deres Ud br ed else, idet de ofte 

 rindes paa Steder, der ligge flere Breddegrader fjernede fra 

 hverandre, uden at de ere fundne i de mellemliggende Egne. 

 Det er umuligt her at opregne alle de mærkelige Sprang, 

 som åndes i de kontinentale Arters Udbredelse; dertil er 

 Phænomenet altfor almindeligt. Af samme Grund kan det 

 ikke heller bortraisonneres ved den Paastand, at vor Flora 

 endnu er for lidet undersøgt. Vi maa vistnok antage, at 

 mange Sprang ved fremtidige Undersøgelser ville blive 

 mindre; men vi kjende allerede vor Flora saa godt, at vi 

 trygt tør paastaa, at en Mængde Sprang ere meget store. 

 Vi maa nøie os med at fremhæve enkelte Exempler. 



Først blandt Fjeldplanterne: udenfor Skandinavien gjen- 

 finde vi dem dels paa Meilern- og Sydeuropas Fjelde, medens 

 de mangle i de mellemliggende Lavlande, dels, (og dette er 

 Tilfældet med de fleste), i ijerne arktiske Egne, saasom paa 

 Spitsbergen og i Grønland, Lande, som ved store Havstrækniu- 

 ger ere skilte fra os. Og selv inden Skandinaviens Grændser 

 er der mere eller mindre betydelige Sprang i Udbredelsen 



21* 



